# data[].attributes.headline
Amic a Amat (segona metàfora i explicació) (2).

# data[].attributes.subject
Amic a Amat (segona metàfora i explicació) (2).

# data[].attributes.body
Explicació: Les situacions per les quals l'amic cerca al seu amat són llargues, perilloses, poblades de consideracions, de sospirs i de plors, i il·luminades d'amor.

# data[].attributes.headline
Amic e Amat (primera metàfora i explicació) (1).

# data[].attributes.subject
Amic e Amat (primera metàfora i explicació) (1).

# data[].attributes.body
Explicació: L'amic demana al seu amat si havia alguna cosa que ell ama; l'amat respón que no, per què l'amor de l'amic es podia multiplicar, era amar.

# data[].attributes.body
https://quisestlullus.narpan.net/ca/lart
http://enllullat.cat/ramon-llull/
http://www.rutasramonllull.com/
https://www.nuvol.com/art/el-viatge-de-ramon-llull-34539

# data[].attributes.body
Ramon Llull va aprendre diferents llengües per mateixos i/o diferents motius.

Llatí: perque era la llengua que més s'utilitzava per transmetre de manera oral.

Català: es va començar a traduir les obres en llatí a català, perquè tots entenguesin el que habia escrit.

Occità: després del català, aquesta era la llengua culta per excel·lència i es va a començar a utilitzar més.

Àrab: per unes visions de Crist, Llull va viatjar als llocs musulmans i aprendre aquesta llengua per podre comunicar-se amb ells.

# data[].attributes.headline
Resumen de dos libres de Ramon Llull ("Llibre del gentil e dels tres savis" i "El llibre de las bèsties").

# data[].attributes.subject
Resumen de dos libres de Ramon Llull ("Llibre del gentil e dels tres savis" i "El llibre de las bèsties").

# data[].attributes.body
Llibre del gentil e dels tres savis:
Un vell gentil docte en filosofia, però que desconeixia Déu ni creia que després de la mort hi hagués res, vagava pel camp entristit pel seu proper final cercant algú que el pogués aconsellar. Mentre tres savis, un jueu, un cristià i un musulmà que conversaven sobre les seves creences arribaren a un locus amoenus, en el que hi havia cinc arbres amb lletres a les seves flors, al bell prat també hi havia una bella donzella anomenada Intel·ligència, que els il·lustrà sobre el significat d'aquells signes. Un dels savis es va plànyer de la divisió de les religions i expressà el desig que allò que ensenyen els cinc arbres permeti la unitat dels homes a una sola llei i proposa que debatin basant-se en “raons necessàries” i no per l'autoritat dels seus llibres sagrats.

En aquell moment arribà el gentil i, saludat religiosament, demana que l'il·lustrin sobre Déu i la resurrecció, conceptes que li acabaven d'esmentar i dels que ell res en sabia. Els savis l'ensenyen sobre els arbres i les seves lletres i li demostren l'existència de Déu i de la vida eterna, sense que fins aquí es pugui discernir el savi que argumenta ni la seva religió. El gentil es rendeix a l'evidència i demana que li donin més detalls per poder difondre el que acaba d'aprendre, aleshores l'informen que tenen religions distintes i el que fins ara li han explicat eren els elements comuns que tenen totes elles. Desolat el gentil aconsegueix que els savis debatin sobre cada una de les religions per poder triar la que consideri vertadera, i així ho fan per ordre d'antiguitat de cada religió.

Llibre de les bèsties: En aquesta novel·leta els animals, que són els protagonistes, reprodueixen de manera simbòlica el comportament de la societat humana. Després de l’elecció del Lleó com a rei, Na Renard, astuta, ordeix un seguit d’intrigues per aconseguir el control del poder. La història, de gran moralitat, està brodada amb petites faules —eiximplis— que fan aprofundir la trama general, menada amb gran habilitat per Ramon Llull.

# data[].attributes.headline
Pensament, posteritat i llegenda de Ramon Llull.

# data[].attributes.subject
Pensament, posteritat i llegenda de Ramon Llull.

# data[].attributes.body
Una peça excepcional presidia l’explicació sobre la vida i l’obra de Llull: dotze miniatures que explicaven els passatges més rellevants de la seva vida, a més de l’escenificació dels principis del seu sistema de pensament, que pertanyen al Breviculum, una mena d’introducció biogràfica que precedeix la recopilació que Thomas Le Myésier va fer de les obres de Llull.

# data[].attributes.body
L’obra de Ramon Llull és inabastable de tan rica i ha constituït el ferment del lul·lisme, un corrent intel·lectual iniciat pels seus deixebles i que cerca el coneixement i la difusió del seu pensament, reivindicant-ne el valor i la vigència. D’altra banda, cal dir que el prestigi de Llull va ser usat per atribuir-li obres que ell mai no va escriure (sobre alquímia, per exemple). La seva figura ha estat objecte de diverses llegendes i mistificacions al llarg dels segles. Censurat per la Inquisició, va ser recuperat per l’humanisme, la Contrareforma i, més tard, pel romanticisme. Ramon Llull va ser declarat beat per l’Església catòlica (la seva festa es commemora el 29 de març). En qualsevol cas, la figura i pensament del que ha aconseguit per mèrits propis el sobrenom de «Doctor Il·luminat», arriba amb força fins a l’actualitat.

El nom de Ramon Llull, així com l’adjectiu «lul·lià», figura avui a la capçalera d’institucions culturals de gran prestigi, especialment en territoris de parla catalana: Institut Ramon Llull, Universitat Ramon Llull, Estudi General Lul·lià, Societat Arqueològica Lul·liana.

# data[].attributes.body
Atorga testament a Mallorca el dia 26 d’abril de 1313. Hi vetlla pel futur dels seus llibres; d’alguns mana fer-ne tres col·leccions: una havia de romandre a Mallorca, una altra a París i la tercera a Gènova. No sembla que els seus hereus i administradors fessin gaire cas d’aquesta disposició testamentària.

Mor, amb 83 o 84 anys, el 1316, de retorn de Tunis, on havia anat a debatre amb els musulmans. No se sap amb certesa si la mort es va produir a Tunis, en el vaixell de tornada a Mallorca o a Mallorca mateix. La seva tomba és a la basílica de Sant Francesc (Palma).

# data[].attributes.body
La seva vida està plena de viatges per Europa i la Mediterrània, que emprèn per convèncer prohoms, reis i papes de la necessitat de debatre (més que de combatre) amb els no creients per apropar-los a la fe cristiana. Recorre gairebé tot el món llavors conegut, va a diverses universitats europees i desembarca algunes vegades a les costes africanes amb la intenció de disputar amb els teòlegs musulmans i posar a prova la seva metodologia. Entre 1287 i 1293 visita Montpeller, París, Roma, Gènova i viatja per primera vegada al nord d'Àfrica (Tunis).

Algunes de les seves propostes van ser aprovades al concili ecumènic celebrat el 1311 a Viena del Delfinat (França). En general però les dificultats per convèncer els prínceps i els savis cristians amb el seu projecte li van provocar diversos desenganys. De fet, s’havia proposat un treball grandiós i probablement impossible: edificar unes noves bases del saber humà segons l’Art, ideat per ell, i difondre’l per tot arreu.

Se li atribueix l’autoria de 265 llibres, que testimonien l’esforç d’un home savi lliurat a la causa de Déu.

# data[].attributes.body
El 1275 és cridat a Montpeller pel príncep Jaume. L’any següent, amb el patrocini del ja rei Jaume II, assisteix a la fundació del tan desitjat col·legi missional, situat al monestir de Miramar, a Valldemossa; es dediquen a l’aprenentatge de l’àrab i de l’Art lul·liana. Fa també una llarga estada al monestir cistercenc de la Real (Palma), on completa la seva formació i escriu alguns llibres. A les seves obres, Llull utilitza no només el llatí (llengua culta), sinó també el català, l’àrab i l'occità, amb la voluntat de ser llegit per un públic laic ampli, i no només a les universitats, les esglésies i els convents.

# data[].attributes.body
Cap al 1274 es retira al puig de Randa, on es lliura a la meditació i a la contemplació. Allà, fent vida d’ermità, li esdevé la Il·luminació i decideix escriure el seu sistema filosòfic, l’Ars ("art"). L'Ars o Art era una tècnica complexa, ideada per ell mateix, per interpretar la realitat, trobar la veritat i demostrar-la; i d’aquesta manera justificar la fe cristiana per la raó. I això, mitjançant tècniques racionals i de diagrames combinatoris.

L’Ars o Art, dotada d’una vocació universal i de la qual va fer diferents versions, partia de principis comuns a les tres religions de l’època (cristiana, musulmana i jueva) i havia de ser infal·lible en la conversió dels «infidels». D’altra banda, l’Art constituïa, segons ell, un mètode apte per a totes les àrees del saber del segle XIII (teologia, ciències naturals i humanes). Es tractava d’un intent ingenu i genial alhora de mecanitzar i matematitzar el coneixement. En tot cas, una tasca filosòfica ingent a la qual va consagrar la vida i l’obra literària, de tal manera que fins i tot les seves novel·les i poesies tenien com a objectiu la divulgació de la teologia i l’aproximació del lector a l’Art.

# data[].attributes.body
Als trenta anys, cinc visions consecutives de Crist crucificat que l’impacten fortament. Llavors decideix fer un canvi radical. El 1263 abandona la vida mundana i la família per dedicar-se amb entusiasme a l’estudi, l’espiritualitat i la predicació. Es marca tres objectius: convertir els «infidels», escriure el millor llibre del món i aconseguir el suport de papes i reis per construir monestirs destinats a la instrucció de predicadors. El 1265, després d’una peregrinació al santuari de Rocamador i a Santiago de Compostel·la, inicia un període de nou anys de formació intel·lectual i lingüística a Mallorca. El desig de convèncer els que ell anomena infidels el porta a aprendre àrab per part de un esclau sarraí.

# data[].attributes.body
Va ser fill d’una família benestant d’origen barceloní, de gran alçada i va arribar a senescal de l’infant Jaume, el futur rei Jaume II de Mallorca. Fins als trenta anys, va portar una vida plàcida, va escriure poemes d’amor trobadoresc i es va casar el 1257 amb Blanca Picany, de qui va tenir dos fills, Magdalena i Domènec.

# data[].attributes.body
La Mallorca del segle XIII, recentment conquerida pels catalans i integrada per cultures diverses, és l'exemple d’una Mediterrània convulsa i dinàmica. La nova cultura cristiana, hispànica i carolíngia, conviu, d’una banda, amb les restes fumejants d’un Islam recentment derrotat i, de l’altra, amb la persistència de nuclis hebraics.

Ramon Llull va néixer en un gresol de cultures. Mentre volia donar a conèixer, va conèixer. I coneixent, es va imbuir de pensaments molt diferents del seu fins a esdevenir un dels intel·lectuals més universals i potents de la baixa edat mitjana europea. Al llarg de la seva vida va treballar per construir una síntesi original i personal i no obstant això pròpia del seu temps i de la seva geografia.

# data[].attributes.body
Ramon Llull va néixer a la Ciutat de Mallorca (Palma) el 1232 o el 1233, poc després de la conquesta catalanoaragonesa de l’illa per part del rei Jaume I (1229). Llull va ser un pensador audaç, un místic fervent i un iniciador en diversos camps del coneixement. Va viatjar per la Mediterrània cercant  el suport dels monarques a la seva causa que no era altra que la conversió dels «infidels», iniciat per una visió de Jesucrist que va interpretar com un senyal diví. La seva arma era la raó, l’Ars (‘Art’), un mètode filosòfic basat en el debat, que havia de ser infal·lible. Va escriure en català, llatí, occità i àrab. Va morir el 1315, amb 83 anys, al vaixell de tornada de Tunis (Tunísia), on havia anat a debatre amb els musulmans. La figura de Ramon Llull s’ha engrandit amb el pas dels segles.