# data[].attributes.body
María de los Ángeles Rozalén Ortuño, coneguda artísticament com Rozalén, és una cantautora, compositora, vocalista, guitarrista i activista que defensa amb la seva música els drets socials. Nascuda a Albacete l’any 1986 i criada en la localitat de Letur, canta des de que era una nena. La seva mare des de ben petita li cantava. Els gèneres que acostuma a interpretar són pop, rock i folk. Va començar a composar als 14 anys. Des de ben jove, li cridava molt l’atenció el món artístic i més si ho enllaçava amb crítiques socials. Des d’aquell moment no va parar de composar i de cantar, actuant en quasi totes les localitats d’Espanya.

# data[].attributes.body
Twitter:
https://mobile.twitter.com/rozalenmusic?lang=es
Instagram:
https://www.instagram.com/rozalenmusic/?hl=es

# data[].attributes.body
Videoclip Vivir

# data[].attributes.attachment_link.title
Rozalén con Estopa - Vivir (Lyric Video)

# data[].attributes.body
Ha tret 3 discos amb cançons molt variades i amb una lletra que està pensada amb molta profunditat i que expressa coses que a simple vista no pots entendre. Rozalén és una cantautora que va molt més enllà. Ha tret moltes cançons que volen expressar reivindicació, cançons on defensa molt els drets de les dones, cançons amb missatges contra els estereotips més escoltats, lletres recolzant a totes aquelles persones que tenen una malaltia i el missatge que transmet és de lluita constant sempre. Però les lletres més comuns que escoltarem d’ella són cançons amb una lletra on és reflexa clarament la llibertat de cada persona en tots els sentits. Obviament Rozalén no fa un estil de música comercial, sempre vol transmetre algun missatge amb les seves lletres, vol aconseguir que l'oient es senti identificat, o que es replantegi moltes coses sobre la forma de viure o de pensar. Té experiència en musicoteràpia amb parkinson i grups de col·lectius en risc d’exclusió social.
Actualment és un model de dona a seguir per la societat, ha fet obrir molts ulls i ments. En el transcurs de la seva carrera està aconseguint moltes coses positives en l’àmbit musical i com a persona.

# data[].attributes.body
Una niña triste en el espejo me mira prudente y no quiere hablar
Hay un monstruo gris en la cocina
Que lo rompe todo
Que no para de gritar

Tengo una mano en el cuello
Que con sutileza me impide respirar
Una venda me tapa los ojos
Puedo oler el miedo y se acerca

Tengo un nudo en las cuerdas que ensucia mi voz al cantar
Tengo una culpa que me aprieta
Se posa en mis hombros y me cuesta andar

Pero dibujé una puerta violeta en la pared
Y al entrar me liberé
Como se despliega la vela de un barco
Desperté en un prado verde muy lejos de aquí
Corrí, grité, reí
Sé lo que no quiero
Ahora estoy a salvo

Una flor que se marchita
Un árbol que no crece porque no es su lugar
Un castigo que se me impone
Un verso que me tacha y me anula
Tengo todo el cuerpo encadenado
Las manos agrietadas
Mil arrugas en la piel
Las fantasmas hablan en la nuca
Se reabre la herida y me sangra

Hay un jilguero en mi garganta que vuela con fuerza
Tengo la necesidad de girar la llave y no mirar atrás

Así que dibujé una puerta violeta en la pared
Y al entrar me liberé
Como se despliega la vela de un barco
Desperté en un prado verde muy lejos de aquí
Corrí, grité, reí
Sé lo que no quiero
Ahora estoy a salvo

Así que dibujé una puerta violeta en la pared
Y al entrar me liberé
Como se despliega la vela de un barco
Amanecí en un prado verde muy lejos de aquí
Corrí, grité, reí
Sé lo que no quiero
Ahora estoy a salvo