# data[].attributes.body
📁📁📁📁📁📁📁📁

1⃣ Kristeligt Dagblad har lavet en liste med 10 gode digitale fortællinger: https://www.kristeligt-dagblad.dk/danmark/10-af-de-bedste-lange-fort%C3%A6llinger-p%C3%A5-nettet

2⃣ DR har et arkiv med mange timers inspiration til det gode digitale layout: https://www.dr.dk/webfeature

3⃣Politiken har også en samling her: https://politiken.dk/tag/main/Politiken_Fort%C3%A6ller

4⃣Også hos TV2 Østjylland: https://www.tv2ostjylland.dk/webdoks

# data[].attributes.body
Her er der arbejdet med video og billeder og grafik. Alle dele skaber merværdi til den digitale fortælling. Lavet af studerende på 3. semester.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
En kraftig, vedvarende hvæsen fra vagtgæssene fylder hele gårdspladsen. Ud fra støjniveauet bør de være flere, men i virkeligheden er de kun to. De larmende, afrikanske gæs har bolig ved siden af den frodige køkkenhave, der er grøn lidt endnu. Adskillige blomster og grøntsager skyder deres bidrag til det vilde landskab op i den friske luft. Trods den overdimensionerede størrelse minder køkkenhaven om en, der er til at finde hjemme i baghaven.

"Vi spiser de grøntsager, der gror her. Vi køber aldrig grønt eller kød, så om vinteren kan det godt blive en ensformig kost, når der kun er kål og kartofler tilbage i haven," siger Lone Landmand med et skævt smil.

"Men så glæder man sig endnu mere til årets første jordbær," indskyder Søren Sørøver, i det parret passerer de mange planter i den store have.

Den store køkkenhave får lov til at vokse til om vinteren, inden en ny sæson starter til foråret.

Lone Vitus og Søren Kvist, der til dagligt går under navnene Lone Landmand og Søren Sørøver, driver sammen den økologiske oase Brandbygegaard ved Odder. Her lever de efter økologiske principper, hvor samspillet mellem planter, dyr og mennesker skal være harmonisk. Og sådan har det været siden starten for 25 år siden.

51-årige Lone Landmand er uddannet på Landbohøjskolen og har tidligere haft sit eget konventionelle landbrug med 125 søer. Produktionsforholdene for dyrene og det store fokus på økonomi i branchen fik hende dog til at sige fra. I dag driver hun den lille gård uden for Odder, som hun overtog i en alder af 26 år. Her har hun sammen med sin mand, Søren Sørøver, sat fokus på, hvor vigtigt de synes det er at leve økologisk. De er selvforsynende med grøntsager, slagter deres egne dyr og beplanter gården for at skabe mere liv.

Da Lone Landmand og Søren Sørøver flyttede ind på gården for 25 år siden, var de frontløbere for den økologiske trend, der har taget fart de seneste ti år. Dengang var de én af få økologer, der i dag tæller 3.794 økologiske bedrifter. Stigningen kan de især mærke på interessen for deres gård. Den er blevet mindre, i takt med at der opstår flere af deres slags, men det ser de kun positivt på.

Flere og flere danskere tager også den økologiske tankegang med i kurven, når de står i Netto. Økologiske fødevarer har den seneste årrække oplevet en stor fremgang, og der ruller flere varer af den økologiske slags gennem kassebåndet end nogensinde før. En ny undersøgelse fra Landbrug & Fødevarer viser, at over hver tredje dansker har givet udtryk for, at de altid eller ofte køber økologisk i 2019. Det er en stigning på 14 procent fra året før.

En af de væsentligste årsager til, at folk vælger den økologiske variant, er for at undgå sprøjterester i blandt andet frugt og grøntsager. Herefter kommer årsager som at skåne miljø og drikkevand samt bidrage til bedre dyrevelfærd. Det er nogle af de principper, økologien bygger på. Stigningen i salget af økologiske varer sker ifølge Nina Preus, der er forbrugersociolog hos Landbrug & Fødevarer, fordi flere er blevet bevidste om netop disse principper.

"Vi ser en trend, hvor flere ønsker at tage ansvar for deres eget forbrug og er bevidste om, hvad de lægger i kurven. De vil gerne være den forandring, de ser i verden," fortæller Nina Preus.

Det samme gælder for parret på gården, der sætter en stor ære i at skabe det, de mener er gode rammer for deres dyr og planter. Det vidner de små træskilte med det velkendte røde Ø, der hænger på både hegnspæle og facader i den vildtvoksende køkkenhave om.

"Her er det en selvfølge, at vi ikke sprøjter vores planter," fastslår Lone Landmand.

Dyrene hjælper til

Livlige høns titter frem mellem æbletræernes spinkle stammer, der står på rad og række. Grenene bliver tynget af sæsonens sidste æbler, og naturfarvede fuglekasser fylder i toppen. De lokker syngende fugle til. Det er bare nogle af de tiltag, som bidrager til den økologiske levevis på Brandbygegaard.

Hønsene holder sygdom væk fra rækkerne med æbletræer ved at spise de nedfaldne frugter, som endnu ikke er høstet. For frugterne får lov til at hænge længe på træerne, da der ingen hastværk er på gården. Om natten kommer pindsvinene frem fra krattet og fortærer de indtrængende snegle, som ænderne tager sig af om dagen. Fuglene klarer opgaven med diverse insekter i trætoppene. Tilsammen fungerer dyrene som gårdens naturlige 'sprøjtemidler', hvilket er helt i tråd med den økologiske tankegang hos parret.

"Vi tænker meget over, at det, vi gør, skal bidrage til og ikke modarbejde naturens gang," siger Lone Landmand.

Der bliver ikke brugt meget tid på at passe dyrene. De kræver ikke meget. Hønsene går for eksempel selv ned til hønsehuset, hvis de skal lægge æg i løbet af dagen. Når aftenen trænger på, ringer Lone Landmand og Søren Sørøver med en lille klokke, så alle høns ved, at det er sengetid. De arbejdsomme høns vralter derefter hjem, hvor de er i ly for ræven.

Det lille bistad foran æbleplantagen er fyldt med summende bier, som bestøver de mange planter på gården. Der er færre bier i verden. Lone Landmand og Søren Sørøver tager udelukkende det honning, de vurderer, at bierne kan undvære - resten får de lov til at beholde. I den store baghave, der tæller et par marker og en mudderpøl til grisene, står kalven Klima-Kalle og græsser i samme fold som de to uldne får.

Parret bruger meget tid på at passe og høste de mange planter, hvor størstedelen er til eget forbrug. I forbindelse med arrangementer på gården, kan de besøgende også få glæde af de hjemmedyrkede grøntsager. De leverer derudover råvarer samt vin og cider til forskellige restauranter, der er lavet af æbler og druer fra deres plantager.

I deres forsøg på at øge biodiversiteten på gården, har Søren Sørøver udbygget med en sø på 300 m2, hvor der allerede nu lokkes flere dyr og nye planter til.

"Vi er begyndt at se planter og fisk, som vi aldrig før har set ved gården før," siger Lone Landmand.

Billedtekst: Tunge æbletræer, lodne grise og vilde høns er blot nogle af indbyggerne på gården, som hver og en spiller en rolle.

Tunge æbletræer, lodne grise og vilde høns er blot nogle af indbyggerne på gården, som hver og en spiller en rolle.

Effekten på miljø og natur vægter også tungt hos den almindelige dansker, der især har rent drikkevand for øje. Netop bevidstheden om, hvordan ens forbrug påvirker omgivelserne, er med til at give økologi vind i sejlene. Ifølge Nina Preus, forbrugersociolog ved Landbrug & Fødevarer, hænger det godt sammen med, at der de næste 10-15 år vil stå bæredygtighed på programmet.

"Fremover vil man stille spørgsmålstegn ved, hvorvidt det hele kan hænge sammen, om det giver mening, og om det giver værdi. Det er her økologi har sine styrker," fortæller Nina Preus.

Hun mener desuden, at en trend om at tage ansvar, både for ens forbrug og ens omgivelser, er ved at vinde frem. Også her kan økologien være med.

"Man vil som forbruger gå forrest og skabe den efterspørgsel på varer, man synes er bedre - herunder økologi," siger hun.

Netop derfor tror hun på, at økologien også vil være at finde på hylderne i fremtiden. For med et øget fokus på bæredygtighed og klima fra alle kanter, kan økologiske produkter være løsningen for mange mennesker.

Lone Landmand ser ligeledes positivt på økologiens fremgang og den stigende interesse blandt befolkningen. Dog bekymrer fremtiden hende, hvis ikke der sker mere.

"Det er hele vores eget livsgrundlag, vi får ødelagt, hvis ikke vi passer på vores natur," mener Lone Landmand.

"Jorden skal nok blive ved med at dreje rundt."

# data[].attributes.attachment_link.description
En kraftig, vedvarende hvæsen fra vagtgæssene fylder hele gårdspladsen. Ud fra støjniveauet bør de være flere, men i virkeligheden er de kun to. De larmende, afrikanske gæs har bolig ved siden af den frodige køkkenhave, der er grøn lidt endnu. Adskillige blomster og grøntsager skyder deres bidrag til det vilde landskab op i den friske luft.

# data[].attributes.body
Her er der arbejdet med video-sekvens som blikfang i toppen, billeder, faktabokse og voxpop. Lavet af studerende på 3. semester.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Vagttårnet står skrevet med store, sorte blokbogstaver på et gult skilt, to mænd har sat op på en gangbro ved Åboulevarden i den centrale del af Aarhus.

Mændene deler ud af brochurerne Vågn Op! og vagttårnet, som sirligt står opdelt på en medbragt reol. De tror på, at der er én, som holder øje med dem.

Fra siden, forfra og bagfra bliver de to mænd optaget af nogle af de over 1,5 millioner overvågningskameraer, som sidder placeret rundt om i Danmark.

Mændene synes ikke at skænke dem en tanke, og det stemmer meget godt overens med danskernes generelle holdning til videoovervågning. Vi har ikke rigtigt noget imod det.

Ifølge en undersøgelse fra Institut for Menneskerettigheder er danskernes generelle syn på videoovervågning positivt. Fire ud af fem danskere mener, at staten skal have lov til at overvåge borgerne med kameraer.

Overvågning skaber tryghed
Ned langs Åboulevardens utal af caféer slentrer Hr. og Fru Jensen. Mogens og Hanne. De er begge pensionister og har ingenting imod at gå gennem videokameraernes synsfelter. Faktisk tværtimod.

Mere videoovervågning
En række eksplosioner og banderelaterede konflikter i København fik i starten af oktober 2019 regeringen til at fremlægge en trygheds-og sikkerhedspakke.

"De grynede billeder, som politiet til en start måtte sende ud efter eksplosionen ved Skattestyrelsen, viste klart, at der er behov for at forbedre politiets mulighed for at indsamle overvågningsbilleder af potentielle gerningsmænd," udtalte justitsminister Nick Hækkerup (S) i en pressemeddelelse om udspillet.

Udspillet, som endnu ikke er blevet vedtaget, indeholder blandt andet muligheden for opsætning af 300 nye overvågningskameraer, som politiet kan placere i bybilledet efter behov, midler til fire mobile overvågningsvogne og en udvidelse af mulighederne for overvågning af offentlige bygninger.

Svært at måle effekten af overvågning
Ved åen i Aarhus traver folket i dagtimerne rundt med poser, der udgør tydelige tegn på shopping. De fleste har et solidt tempo i skridtkadencen. Et par gråænder ser sultent til fra vandkanten, mens alverdens bagværk og andet godt indtages hos striben af caféer langs åen.

Om natten er billedet et andet, når værtshusene og diskotekerne åbner for fustagerne. Åboulevarden er det sted i smilets by, hvor der anmeldes flest episoder om vold og grov vold. Af denne grund valgte Østjyllands Politi i januar at opsætte videoovervågningskameraer i området.

"Jeg kan ikke sige, hvor meget de er blevet brugt, men inddragelsen af data som videomateriale er en del af standarden, når politiet efterforsker," siger Martin Løye, der er politiinspektør for Borgere- og Forebyggelsescenteret ved Østjyllands Politi.

Når der tales om kriminalitetsbekæmpelse- og forebyggelse, nævnes den præventive effekt. Et engelsk studie viser imidlertid, at den aktive videoovervågning i Storbritannien kan have gode præventive effekter på kriminalitet som tyveri og hærværk på eksempelvis parkeringspladser.

Men der er ikke fundet nogen præventiv virkning på voldsepisoder i byerne. I Danmark er videoovervågningen som udgangspunkt passiv, hvor kameraerne kun tjekkes, hvis der er sket en forbrydelse i nærheden.

Til gengæld lægges der i regeringens udspil op til, at politiet i visse tilfælde kan påbegynde en aktiv overvågning, hvor politifolk sættes til at holde øje med kameraerne i tide og utide.

Østjyllands Politi har indtil videre ikke det store overblik over de præventive effekter af de opsatte videokameraer i Aarhus midtby.

"Det er svært at lave en direkte kobling mellem kamera og kriminalitet. Det har dog haft en effekt i forhold til, at vi har brugt de her kameraer i opklaringsarbejdet," siger politiinspektør Martin Løye.

Nervøsitet for videodataene
I erhvervsvirksomheder som taskeforretninger, tøjbutikker og tankstationer hænger, sidder og står to tredjedele af alle de videokameraer, der er i Danmark. De er en sikkerhed, for hvis tyveri eller hærværk skulle ramme, er det rart at have gerningsmændene på bånd.

Ifølge Jesper Lund fra IT-Politisk Forening, der har været ud med kritik af videoovervågningen, lægger regeringens udspil op til, at begrænsningerne på denne form for overvågning mindskes, og det er et problem.

"Hvis du er så uheldig at bo op ad butikker på en strøggade i København eller Aarhus, så bliver det registreret, hvem du har besøg af, hvornår du kommer hjem om natten og alt muligt andet. Det er jo indskrænkende for dit privatliv, at andre har adgang til så meget information om dig," siger Jesper Lund.

Det farlige ligger ifølge Jesper Lund ikke i, at politiet får mulighed for at sætte 300 nye kameraer op, og at de har en øget mulighed for brug af video-materiale i efterforskninger. Problemet er en manglende sikkerhed for det lagrede videomateriale, der ligger gemt på harddiske rundt om i de private danske hjem og virksomheder.

"Man aner ikke, hvordan man skal beskytte alle disse data fra eksempelvis hackere, der stjæler dem og bruger dem til afpresning og andet. Der er lavet en plan for, hvordan man kan få overvåget den danske befolkning noget mere, men der er ikke en plan for sikkerheden og beskyttelsen af privatlivet. Det kan næsten kun ende galt," siger Jesper Lund.

VOXPOP: HVAD SYNES DU OM VIDEO- OVERVÅGNING I DET OFFENTLIGE RUM?

Mads Thyrsted Laursen, 30 år

Journalist

"Jeg tænker ærlig talt ikke over, at jeg bliver optaget af overvågningskameraer. På en eller anden måde er det blevet en naturlig del af det at være dansker. Det er ikke noget problem. Jeg ser det mere som en sikkerhedsforanstaltning, myndighederne kan benytte, hvis det bliver nødvendigt.

Overvågningen får mig hverken til at føle mig mere eller mindre sikker. Men hvis jeg skulle få brug for det, ville jeg være glad for, at de overvågningbilleder er til at skaffe. Jeg har svært ved at vurdere, om det er nødvendigt med mere overvågning, men hvis det kan lette arbejdet for politiet, hvorfor ikke?"

Jessica Beck, 31 år

Ernæringsekspert

"Jeg synes, for meget overvågning kan være en farlig ting.

På den ene side er videoovervågningen til for at beskytte folk mod røverier eller overfald, men på den anden er det måske en glidebane, hvor vi i sidste ende kommer til at se mere overvågning, som vi ikke kan slippe af med igen.

Det gør ikke noget, at jeg bliver overvåget i det offentlige rum. Og hvis man vil indføre mere overvågning, er det i orden med mig. Vi skal dog sikre, at systemet er kontrolleret, og dataene bliver beskyttet, så de ikke kan misbruges af en tredjepart."

Christoffer Buch Larsen, 43 år

Programrådgiver

"Jeg er lidt ambivalent omkring det. På den ene side synes jeg ikke, at det er i orden, man bliver filmet i det offentlige rum uden accept. Men på den anden side kan jeg se, at det har nogle fordele, når der eksempelvis er voldsepisoder, og der skal føres retssager. Idéen er god nok, så længe det ikke bliver misbrugt.

Nu har jeg aldrig følt mig utryg, når jeg går her i Aarhus midtby, men når jeg ved, at der er et kamera, giver det da lidt ekstra tryghed, hvis der skulle ske noget. Det er ikke noget, som jeg lægger mærke til, at der er meget af, og jeg synes det er OK, hvis der kommer mere, så længere det er ordenligt reguleret."

# data[].attributes.attachment_link.description
Vagttårnet står skrevet med store, sorte blokbogstaver på et gult skilt, to mænd har sat op på en gangbro ved Åboulevarden i den centrale del af Aarhus. Mændene deler ud af brochurerne Vågn Op! og vagttårnet, som sirligt står opdelt på en medbragt reol. De tror på, at der er én, som holder øje med dem.

# data[].attributes.body
HER ER DER GANG I EFFEKTERNE

Nu begynder der at komme fart på. Her bliver der leget med dronevideo, foto, kort. Bemærk også, at der er en del kokke omkring gryden. Fire stk.

👨‍🍳Tekst: Puk Damsgård
👨‍🍳Foto: Mads Køngerskov
👨‍🍳Redigeret af: Maya Nissen
👨‍🍳Redaktør for digitale fortællinger: Kim Schou

# data[].attributes.attachment_link.title
Puk Damsgård i Yemen: Glæden ved en buket døde roser

# data[].attributes.attachment_link.description
Puk Damsgård rejser ind i Yemens glemte krig og ser de mennesker i øjnene, der lever i verdens største humanitære krise.

# data[].attributes.body
LANG FORTÆLLING BÅRET AF 📹OG 📷FRA ARKIVET
Og hvad kan man så lære af det? At man skal sørge for at få adgang til gamle videoer, støvede familiebilleder, måske endda en dagbog, og hvad der nu ellers er relevant for historien...

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Fra og med i dag er det lovligt at affyre fyrværkeri. Her får du forklaringen på, hvorfor krudt skal sælges på øde marker og p-pladser.

Gashåndtaget på knallerten var i bund, men desværre så den lilla Aprilia Sonic hurtigere ud, end den var.

I sadlen sad en frivillig brandmand på 18 år, og han havde travlt.

Han tøffede af sted med 30 kilometer i timen og maven fyldt med sommerfugle.

- Er det mon i dag, jeg skal prøve min første rigtige ildebrand, tænkte den unge brandmand.

Og det var det.

Men det var også dagen, hvor han skulle møde døden, få ødelagt sit ansigt og ændret sit liv.

Alt det vidste Daniel Chrestensen intet om, da han klemte et par ekstra kilometer i timen ud af sin knallert på vej ned mod brandstationen i Smedegade i Kolding.

Det gjaldt om at være hurtig, hvis man ville med gennem byen med fuld udrykning.

Den unge tømrerelev elskede tjansen som frivillig brandmand, så da holdlederen ringede midt i skoletiden, havde han smidt det værktøj, han havde i hænderne, og startet motoren på den lilla Aprilia Sonic.

Branden var brudt ud på N.P. Johnsens Fyrværkerifabrik i Seest ved Kolding, hvor lagerhallerne lige nu var propfyldte.

Over 2000 ton kinesiske specialiteter med 282 ton rent krudt ventede på at blive sendt ud i butikkerne, så danskerne kunne skyde nytåret ind med manér.

Men sådan skulle det ikke komme til at gå.

På fyrværkerifabrikken var denne grå novemberonsdag ellers begyndt helt normalt.

Egentlig var det slet ikke en fabrik, for samtlige raketter, romerlys, sole, fontæner, hundepropper og heksehyl blev fremstillet i Kina og sejlet med containerskibe til Danmark.

Den klamme container

På "fabrikken" blev fyrværkeriet taget ud af containerne og sendt videre til supermarkeder, byggemarkeder og andre butikker, der ville tjene penge på danskernes kærlighed til nytårskrudt.

Og det var inde i en af containerne fra Kina, at et lillebitte uheld satte gang i en kædereaktion, der senere på dagen kom til at måle 2,2 på richterskalaen og fik seismografen til at slå ud i Mønsted Kalkgruber 125 kilometer derfra.

Inde i den lysegrå container var de to sæsonarbejdere J. og B. i færd med at tage fyrværkeri ud.
(J. og B.'s navne er kendt af redaktionen, men de har ikke sagt ja til at medvirke i denne artikel)
Der var fugtigt og klamt inde i containeren.

Papkasserne med raketter var pakket i varm fugtig luft, og da containerne blev åbnet i Danmarks kølighed, opstod der kondensvand under loftet.

Opgaven bestod i at sætte papkasserne inde i den 12 meter lange stålcontainer på træpaller og køre de fyldte paller ud til åbningen på en palleløfter.

Det var et arbejde i halvmørke, og der lugtede af svovl og vådt pap.

Når en fyldt palle var sat ud til åbningen, blev den kørt væk på en truck.

Manden på trucken hed Brian Gaarde - han var lageransvarlig og havde været fastansat på "fabrikken" i årevis.

Et hændeligt uheld

J. og B. inde i containeren var sæsonarbejdere, og de havde kun haft jobbet i få dage.

De to unge fyre var hyret ind en måned før sammen med 14 andre unge, der ville tjene en ekstra skilling, inden de skulle videre med studier eller værnepligt.

Inde i containeren var to tredjedele af krudtet taget ud, og stablen af raketkasser foran J. og B. var ved at være halvvejs nede i højden.

Lidt efter frokost skete der noget, som var sket mange gange før.

En kasse med fyrværkeri faldt 40 centimeter ned under arbejdet inde under taget i containerens fugtige halvmørke.

Og så skete der noget, som aldrig var sket før.

Der kom pludselig røg og gnister ud fra den papkasse med Wildfire Triple Break-raketter, som netop var faldet ned.

Brian Gaarde kom kørende på sin truck, i samme øjeblik som de to sæsonarbejdere flygtede fra containeren med gnisterne flyvende omkring sig.

Han skyndte sig at vende sin gasdrevne truck.

- Der er ikke så meget krudt derinde. Det skal nok gå godt, tænkte Brian Gaarde, mens han kørte væk.

Trommehvirvlen i metalboksen

Han havde arbejdet med fyrværkeri i årevis og vidste, at der var brandhæmmende papir mellem raketterne.

- Det er mellem 12 og 18 raketter, der skal brænde ud, så kan vi gå ind og rydde op, tænkte han.

Men raketterne i den halvtomme container fra Kina brændte ikke ud.

Slet ikke.

I stedet fortsatte det med at knalde og ryge fra containeren.

Larmen tog til i styrke.

Inde på fabrikkens kontor var logistikchef Jørn Poulsen ved at kopiere ordrelister i printerrummet, da han hørte en foruroligende lyd.

Som nogen, der trommede i en stor metalboks.

Han kiggede ud af vinduet og så, at der kom røg ud af containeren lige uden for kontoret.

Alle medarbejdere skulle evakueres, og det skulle være nu.

- Se at komme ud, råbte Jørn Poulsen, så højt han kunne.

En opgave for brandvæsenet

N. P. Johnsens Fyrværkerifabrik var et sted, hvor sikkerhed blev taget alvorligt, så alle ansatte havde været på kursus og vidste, hvad de skulle gøre, hvis der udbrød brand.

Første trin i planen var at mødes ved et samlingspunkt på Kløvkærvej cirka 100 meter fra lagerhallerne.

Her mødte Jørn Poulsen de to unge mænd, som havde været inde i containeren, da branden brød ud.

J. og B. så skrækslagne ud.

For få minutter siden havde de stablet kasser for at tjene lidt ekstra penge inden jul, og nu havde de ved et uheld tændt lunten til en bombe på 282 ton rent krudt.

Men som de stod der ved samlingsstedet, var der ingen af de ansatte, der anede, hvor galt det skulle komme til at gå.

Lige nu var der ild i en halvtom container, og det var en opgave for brandvæsenet.

Logistikchef Jørn Poulsen trykkede 112 på sin mobiltelefon.

Falck i Kolding sendte et slukningstog og ni professionelle brandfolk til stedet.

En patruljevogn fra politiet var fremme syv minutter efter alarmopkaldet.

Men på politigården i Kolding fortsatte telefonen med at ringe.

Fyrværkerifabrikken lå op til et boligområde, og nogle af naboerne var begyndt at blive bange.

Andre var nysgerrige og gik til fods ned mod fabrikken for at komme nærmere det spektakulære fyrværkerishow.

Jørn Poulsen og de ansatte mødte de sidstnævnte, mens de var på vej væk fra eksplosionernes tiltagende trommen i containeren fra Kina.

Jørn, B., J., Brian og de andre ansatte på fabrikken var begyndt at fryse, og desuden ville de gerne lidt længere væk fra branden.

Så de fik husly i kantinen hos nabovirksomheden Sydjysk Slamsugning.

Og mens de ansatte sad og ventede på, at brandfolkene fik has på flammerne, tog fabrikkens direktør, Lars Johnsen, og den daglige leder, Karsten Nielsen, imod redningsmandskabet.

Brandvæsenets indsatsleder havde brug for at vide, hvordan fyrværkeriet var fordelt i de ni haller på fabrikken.

Papirerne lå i kontorbygningen lige ved siden af den brændende container, og der var kun én person, som kunne huske, hvordan de mange ton krudt var organiseret.

Han hed Brian Gaarde.

Så lagerforvalteren måtte gå med sin direktør og brandfolkene tilbage på fabrikken for at hjælpe med at få branden under kontrol - det skulle næsten komme til at koste ham livet.

De fyldte gasflasker

Tilbage på fabrikken stod der meterhøje flammer ud af enden på den brændende container, og nytårsraketterne dannede et livsfarligt inferno foran åbningen.

Det var så voldsomt, at det ville være livsfarligt at slukke direkte ind i containeren, så brandfolkene måtte nøjes med at køle containeren ned ved at sprøjte på dens glohede sider.

Det krævede vand, meget vand.

Og vandtrykket i brandhanen på N. P. Johnsens Fyrværkerifabrik var ikke ret højt.

Slet ikke højt nok til også at køle den lille bygning ned, som stod nærmest den brændende container.

Brian Gaarde vidste, hvad der var i bygningen, og det var ikke krudt.

Det var gasflasker.

200 gasflasker med brændstof til fyrværkerifabrikkens gaffeltrucks.

De var blevet fyldt dagen før.

Så lige ved siden af den glohede stålcontainer stod der altså 200 styk potentielle "bomber" med en sprængkraft langt voldsommere end nogen anden raket på hele fyrværkerifabrikkens lager.

Der var brug for tankvogne med vand og mange flere brandfolk.

Så der blev tilkaldt endnu et slukningstog med professionelle brandfolk fra Kolding og fire tankvogne fra Kolding, Vamdrup og Lunderskov.

Brandvæsenets indsatsleder forsøgte stadig at danne sig et overblik, så han fik sine folk til at undersøge, om der var risiko for, at branden kunne sprede sig yderligere.

Svaret kom hurtigt.

Det store lager var i fare for at bryde i brand.

Lageret lå 15 meter fra den glohede container, men heldigvis vendte åbningen væk fra hallen.

Brian Gaarde vidste, hvor meget fyrværkeri der var i hallen: 800 ton i alt, hvis man regnede paphylstrene med.

Og nu traf indsatslederen den beslutning, der skulle få tømrereleven Daniel Chrestensen til at smide værktøjet og løbe ud til sin lilla Aprilia Sonic.

Opgaven var så stor, at de frivillige brandfolk måtte i aktion.

Da knallerten var parkeret, løb Daniel Chrestensen ind på Falck-stationen for at få sin uniform sammen med de andre frivillige.

Sommerfuglene i maven begyndte for alvor at baske med vingerne, da brandfolkene hørte om opgaven.

Det her var ikke bare en efterslukning.

- Nu skal det endelig afprøves. Vi skal ikke bare lukke vand ud på gløder, tænkte Daniel Chrestensen.

Spændingen blandt de seks mænd i brandbilen var til at tage og føle på.

Mens bilen drønede mod fyrværkerifabrikken med fuld udrykning, kom en af brandfolkene i tanke om en lignende brand fire år tidligere.

Dengang havde 23 mennesker mistet livet, da en fyrværkerifabrik i Holland var eksploderet. Fire af de omkomne havde været brandfolk.

- Det er ikke vigtigt at tænke på nu. Der er kommet styr på det nu, blev de frivillige brandfolk enige om.

De tog fejl, men det kunne de ikke se, da de ankom med brandsprøjten cirka 40 minutter efter alarmopkaldet til 112.

Røgen fra den brændende container var fin og hvid - ikke tyk og sort.

De frivillige brandfolk vidste alt for godt, hvad det betød.

Ilden var ved at være under kontrol.

De frivillige vandbærere

Håbet om at stå i første linje og vinde over et ægte flammehav syntes pludselig langt væk.

To af de frivillige brandfolk fik besked på at køle den brændende container med vand - men ikke Daniel Chrestensen og hans makker Max Jørgensen.

Den tankvogn, som skulle forsyne dem med vand, var ikke kommet endnu, og de tre brandbiler og seks vandtankvogne, der allerede var sat ind mod flammerne, så ud til at vinde kampen.

Så stemningen blandt brandfolkene var rolig.

Daniel Chrestensen og Max Jørgensen gav sig til at bringe flasker med vand ud til deres tørstige kolleger.

Nu var der gået lidt over en time fra alarmopkaldet, og der fløj stadig raketter ud fra den brændende container.

Varmen fra de glohede eksplosioner kunne måske få andre containere i nærheden til at bryde i brand.

Så selv om der var hvid røg, og der nu var brandfolk nok på stedet, besluttede beredskabschefen i Kolding at evakuere alle beboere inden for 500 meters afstand fra fyrværkerifabrikken - for en sikkerhed skyld.

Den beslutning kom formentlig til at redde menneskeliv.

Endelig i aktion

Men for Daniel Chrestensen og Max Jørgensen gjorde den ikke den store forskel.

Spændingen blev udløst - de skulle hen til den brændende container og sprøjte vand på den.

De ville være i dækning bag en mur, men før de kunne komme i gang, skulle de lægge deres slanger ud.

Brandslangerne var konstrueret sådan, at Daniel Chrestensen først skulle koble en tyk slange på hovedforsyningen, og så skulle Max Jørgensens slange kobles på den tykke slange.

Daniel Chrestensen satte sig for at koble den tykke slange på.

Hans sikkerhedsbriller duggede, så han tog dem af.

Der var 15 meter hen til den brændende container.

Max Jørgensen stod og ventede på ham et par meter nærmere den store, glohede stålkasse.

Daniel Chrestensen rejste sig op uden briller.

Pludselig lød der en høj hvislende lyd.

- Så for helvede, tænkte Daniel Chrestensen.

- Er det en raket?

Han førte instinktivt armen op foran øjnene.

Så blev han blæst omkuld.

Det føltes som at få en knytnæve på størrelse med en fodbold i ansigtet.

Han mærkede et hult tryk i brystet.

Og så lukkede hans bevidsthed ned.

Den flyvende containerdør

Ikke så langt derfra havde lagerforvalter Brian Gaarde et minut forinden forsøgt at beskytte brandfolkene, hvis en container skulle eksplodere.

Især en seks meter lang container, der var propfyldt med fyrværkeri, kunne måske eksplodere, flyve hen over pladsen og slå folk ihjel.

Så da Brian Gaardes chef spurgte ham, om han ville køre en 15 ton tung truck hen foran containeren, så den kunne beskytte folk på pladsen, sagde lagerforvalteren ja.

Han satte sig ind i den store orange truck og kørte hen bag den varme container.

Så steg Brian Gaarde ud af trucken og gik stille og roligt hen mod sine chefer.

Pludselig hørte han en høj lyd bag sig.

Så blev lagerforvalteren kastet mod jorden af en enorm trykbølge.

Han så op i luften, og der kunne han se en enorm metalplade komme flyvende.

Det var enten en dør eller en del af loftet fra en container.

Flugten fra fabrikken

Han tænkte på brandfolkene, gasflaskedepotet, der lige var blevet fyldt, og på sin nye Audi A4, der holdt på fyrværkerifabrikkens parkeringsplads.

- Vi skal væk nu, blev der råbt.

Brian Gaarde blev halet på benene af en kollega.

Den orange truck holdt stadig på sin plads - den seks meter lange container var intakt.

Men det var den 12 meter lange container, hvor det hele var begyndt, ikke.

Lagerforvalterens formodning om, at branden i æsken med Wildfire Triple Break-raketter ville gå i sig selv, kunne ikke have været mere forkert.

Og hvis en container, som kun var en tredjedel fyldt med krudt, kunne eksplodere med sådan en voldsomhed efter en times brand - hvad kunne der så ske, hvis ilden fik fat i det store lager med 800 ton fyrværkeri?

Brian Gaarde løb, så hurtigt han kunne.

I det øjeblik, eksplosionen lød, var fyrværkerifabrikkens medarbejdere stadig samlet ved Sydjysk Slamsugning.

Logistikchef Jørn Poulsen så også, hvordan det enorme metalstykke blev blæst højt op over fabrikken.

- Vi må væk herfra, tænkte han.

Men hvordan?

Sydjysk Slamsugning var omkranset af et næsten to meter højt trådhegn og for at komme ud gennem porten, skulle man gå tilbage mod fyrværkerifabrikken.

Det virkede ikke som en god idé.

I stedet måtte de ansatte over hegnet.

Hurtigt.

Brian Gaarde kom tilbage til kollegerne, og sammen med to politibetjente begyndte Brian Gaarde og Jørn Poulsen at kaste fyrværkerifabrikkens sæsonarbejdere og fastansatte over hegnet.

Stemningen var på grænsen af panik.

Da de var kommet over hegnet, løb de ansatte op til Seest Bageri. Her stod de, da nogle af de brandfolk, som havde deltaget i slukningsarbejdet, kom ud.

- Den er helt gal, tænkte Jørn Poulsen, da han så dem.

Det gennemhullede ansigt

Inde ved siden af den eksploderede container lå tømrerelev Daniel Chrestensen på jorden.

Bevidstheden vendte tilbage.

Han kunne høre en høj hul hyletone.

Alt foregik i slowmotion.

Da han rejste sig op, stod han i et buskads flere meter fra det sted, hvor han var blevet slået omkuld.

Han var omgivet af en tyk hvid tåge.

Det lugtede af krudtrøg - hundrede gange værre end klokken kvart over tolv nytårsaften.

- Jeg er blevet ramt af en raket, tænkte Daniel Chrestensen og gav sig til at løbe op mod det sted, hvor han mente, brandbilen måtte befinde sig.

Hans mund gjorde ondt.

Han opdagede, at han kunne stikke tungen ud gennem overlæben.

Tænderne var væk.

Mens han løb, så han, at førerhuset på brandvæsenets tankvogn var gennemboret af et enormt metalstykke.

Endelig nåede den kvæstede, 18-årige tømrerelev frem til en af sine brandmandskolleger.

- Martin, sagde han.

- Kommer jeg nogensinde til at få en kæreste igen?

Det sved og brændte i ansigtet, og Daniel Chrestensen var sikker på, at han var blevet vansiret.

Mens han modtog førstehjælp, gik alvoren op for ham.

Døden i stjerneregnen

Han så sin kollega Carsten med forbrændinger i ansigtet, og så kom kollegerne slæbende med Max Jørgensen.

- Han er død, tænkte Daniel Chrestensen.

Og så fangede hans blik noget ekstremt foruroligende.

Porten ind til den store hal med fyrværkeri var blæst ind af eksplosionen.

Hallen var pakket fra gulv til loft med fyrværkeri, og en af containerne ved siden af hallen var begyndt at buldre ekstremt voldsomt.

- Hvis du kan komme op at stå og løbe, så er det nu, du skal væk, sagde en af Daniel Chrestensens kolleger.

Og så fik den 18-årige brandmand superkræfter.

Der var en regn af stjerner over alt - raketterne eksploderede om ørerne på brandfolkene, mens de løb væk.

Det var som et 100-meterløb i helvede, og da han kom ud, blev Daniel Chrestensen mødt af journalister og fotografer fra pressen, som var i gang med at rapportere fra ulykken.

Han gav dem fingeren.

Så blev han sat direkte ind i en ambulance sammen med sin forbrændte kollega Carsten.

Ambulancen havde to patienter med, selv om der holdt flere og ventede, for redningsmandskabet frygtede, at der skulle bruges flere ambulancer. Mange flere.

Syv minutter efter at Daniel Chrestensen var ramt af den første eksplosion, eksploderede den næste container.

Situationen var ude af kontrol.

Alle brandfolk blev beordret ud af området.

Seks brandbiler, en ambulance og et kommandokøretøj måtte de overlade til flammerne.

Det var usikkert, hvor mange brandfolk der var efterladt i infernoet, men det var sikkert, at Max Jørgensen var en af dem.

Nu ændrede situationen karakter. Dette var ikke længere en almindelig brand.

Halvanden time efter logistikchef Jørn Poulsen havde trykket 112 på sin mobiltelefon, blev der slået storalarm.

Der blev indsat redningshelikoptere, soldater fra Skive Kaserne blev tilkaldt, togdriften i Kolding blev stoppet, og alle, der befandt sig mindre end 1000 meter fra fabrikken, blev evakueret.

En katastrofe var under opsejling, og katastrofeberedskabet blev sat ind.

Dette var en situation langt ud over det sædvanlige.

En krigsveteran går i aktion

På et fritidslandbrug 30 kilometer fra fyrværkerifabrikken stod en mand og var ved at lukke sine heste ud, da der udbrød kaos på fyrværkerifabrikken.

Manden var ikke en del af katastrofeberedskabet - men han var vant til situationer ud over det sædvanlige.

Han hed Peter Caspersen, og han var seniorsergent, veteran fra krigen i Afghanistan.

Peter Caspersen var også brandmand, men han havde aldrig været med til at slukke en ægte storbrand - altså ud over ved de øvelser, han havde deltaget i.

Heldigvis, for hans job var at slukke ilden, hvis et fly styrtede ned på Flyvestation Skrydstrup.

Mens Peter Caspersen stod i stalden, kom hans datter ud til ham.

- Far, kom med ind og se fjernsyn. Der er brand i Kolding, og de kan ikke komme tæt på.

Peter Caspersen fik ikke set ret længe på billederne, før han kunne se, at brandfolkene i Kolding havde brug for hjælp.

Og Peter Caspersen vidste, hvad der var brug for i Kolding.

Navnet var Crashtender nummer 16 - et enormt specialdesignet brandkøretøj, som kunne komme frem gennem regnen af nytårsraketter ved fyrværkerifabrikken.

Han ringede til obersten, som var chef for Flyvestation Skrydstrup - hjemme i privaten.

Var det OK at køre Crashtender nummer 16 til Kolding?

Obersten så også fjernsyn.

- Ja, Peter, men du må ikke lege cowboy, lød svaret.

En ordre, som Peter Caspersen ikke helt kunne efterkomme, skulle det vise sig.

Oberstens beslutning

Ikke desto mindre var flyvevåbnets største vandkanon på vej mod fyrværkerifabrikken ganske kort tid efter.

Knap to timer efter den første eksplosion var Peter Caspersen og Crashtender nummer 16 fremme ved målet.

Der var brandfolk på fortovet, og situationen virkede kaotisk.

Han kunne se brandfolk tage sig af deres kolleger - og da han kom i kontakt med indsatslederne fra politiet og brandvæsenet, fandt han ud af, at der var savnede brandfolk inde i infernoet.

Peter Caspersen mødte også en kvindelig læge, der fortalte ham, at der var 16 savnede. Hun havde huller i tøjet og manglede øjenbrynene.

Så kom der besked fra Flyvestation Skrydstrup.

Obersten var selv kørt ind på flyvestationen og havde sendt to ekstra crashtendere til Kolding. Han havde også skaffet to ekstra besætningsmedlemmer til Crashtender nummer 16 - de ville være fremme i løbet af kort tid.

Dermed havde obersten i praksis lukket Flyvestation Skrydstrup, der var en del af det danske luftforsvar - uden at spørge sin general om lov.

Til gengæld var det endelig muligt at køre ind på fabrikken for at redde de savnede ud.

Og så alligevel ikke.

Hos brandvæsenet vurderede ledelsen nemlig, at der var en overhængende risiko for, at hele den store lagerhal ville eksplodere.

800 ton fyrværkeri på en gang var trods alt mere, end den 30 ton tunge Crashtender kunne klare, så Peter Caspersen måtte vente med at køre ind. Til gengæld kunne hans kolleger fra flyvestationen nå at komme frem.

Den overdimensionerede brandbil holdt parkeret ved Seest Bageri, da luftsirenen lød.

Sirenens hylen indvarslede en af de største eksplosioner i Danmarkshistorien.

Hjemme hos Karsten Nielsen, der var daglig leder på fyrværkerifabrikken, kunne de også høre sirenen.

De ansatte på fabrikken var kørt i taxa hjem til Karsten Nielsen for at puste ud efter dagens begivenheder.

Der var øl og spiritus på bordet.

Lagerforvalter Brian Gaarde drak to øl for at falde til ro.

Han kunne se, at de unge sæsonarbejdere var meget påvirkede af situationen.

B., sæsonarbejderen, der havde været inde i containeren, da det hele begyndte, satte en halvfyldt flaske vodka for munden og tømte den.

Nogle af pigerne græd.

Da sirenen lød, gik Brian Gaarde ud i haven for at få sig en cigaret.

Han kunne se branden lyse aftenhimlen op over Kolding.

Pludselig kom der et glimt, og så steg en ildkugle til vejrs over fabrikken.
(I videoklippet herunder kan du se og ikke mindst høre eksplosionen)
Og så kunne han se, hvordan trykbølgen bevægede sig væk fra den gigantiske eksplosion.

- Jeg håber, de alle er nået væk, tænkte Brian Gaarde.

Han havde selv haft hus på Lerbjergvej 50 meter fra fabrikken og tænkte på sine gamle naboer og de brandfolk, som havde forsøgt at slukke branden.

Nu var der en paddehattesky over området.

Da trykbølgen nåede Karsten Nielsens hus over to kilometer væk, blæste køkkenvinduet i.

Da den nåede Kolding Sygehus tre kilometer væk sprang et vindue op, og rystelsen fik ting til at falde ned fra væggene.

Inde på sygehuset stod Daniel Chrestensen sammen med en sygeplejerske.

Den kvæstede brandmand havde netop været på toilettet, og da trykbølgen ramte, var han klar til at løbe igen.

Daniel Chrestensen var blevet syet i ansigtet. Han manglede to fortænder i overmunden, og en af tænderne i undermunden var knækket.

Han var alligevel lettet, da han så sig selv i toiletspejlet, lige inden eksplosionen rystede hospitalet. Ansigtet skulle nok blive pænt igen.

Nu kunne han kun tænke på, om alle kollegerne mon var blevet udslettet.

Trods sygeplejerskens beroligende ord om, at der kun var få kvæstede, var han i tvivl.

Hvordan kunne hun vide det?

Hvem kunne i det hele taget vide, hvad en så ekstremt kraftig eksplosion kunne udrette?

En af de brandfolk, der kunne besvare spørgsmålet lige efter eksplosionen, sad i Crashtender nummer 16.

Ind i infernoet

Peter Caspersen havde netop drejet hovedet for at sige noget til sin kollega inde i crashtenderen, da han så eksplosionen lyse som en gigantisk sol over sig.

Et splitsekund senere ramte trykbølgen den 30 ton tunge crashtender, som rokkede frem og tilbage.

Metalstykker, murbrokker og raketter regnede ned over bilen.

Men det var ikke slut endnu.

Inden eksplosionen havde Peter Caspersen set en journalist og en fotograf fra TV Syd filme branden uden for bilen.

De blev kastet omkuld af eksplosionen.
(I videoklippet herunder kan du se og høre TV Syds fotograf opleve trykbølgen)
Da han var kommet sig over det første chok, så han de to pressefolk løbe forvirrede rundt foran bilen.

Han åbnede døren og fik dem ind i crashtenderen.

Så kom den anden eksplosion - denne gang hoppede crashtenderen op og ned som en korkprop i vand.

Bygningen, der husede Seest Bageri, svajede frem og tilbage.

Peter Caspersen tænkte på de 16 savnede brandmænd.

Han måtte ind i infernoet - dette var som i Afghanistan, ingen kammerater måtte efterlades.

Besætningen på Crashtender nummer 16 kom i kontakt med brandvæsenets indsatsleder.

- Er I sikre på, at I vil derind?

Indsatslederen måtte råbe.

- Det er derfor, vi er her. Vi har udstyret til det, råbte Peter Caspersen.

Og så kørte han ind i flammerne sammen med de to andre crashtendere fra flyvestationen, som obersten havde sendt til forstærkning.

Krigen mod flammerne

Flammerne var 40 meter høje, og de eksploderende raketter blinkede som et stroboskoplys på speed.

Det her var krig.

Fjenden var ild, og våbnet var vand.

Opgaven var ikke så anderledes end i Afghanistan:

"Indtag et brohoved og sørg for at sikre det hele vejen rundt med dine våben."

Langsomt kørte de enorme brandbiler frem, men der var ingen tegn på liv.

Pludselig dukkede der to silhuetter op i røgen foran crashtenderen.

Det var en tankvogn og en brandbil, der var blevet efterladt. Dørene stod åbne, og vinduerne var smadret.

Men de to køretøjer spærrede vejen.

En af Peter Caspersens kolleger tilbød at flytte brandbilen.

Han havde røgdykkerudstyr på, da han trådte ud i infernoet.

Peter Caspersen kunne kun se ham i glimt på grund af de eksploderende raketter.

Pludselig begyndte en af de smadrede biler at køre.

Nøglerne sad åbenbart stadig i bilen, og motoren kunne starte, selv om bilen havde stået midt i en gigantisk eksplosion.

Da forhindringen var væk, vendte røgdykkeren tilbage.

- Så kan vi komme afsted, sagde han.

Og så fik Peter Caspersen en glædelig melding. Der var kun én savnet brandmand - det var en af de frivillige fra beredskabet i Kolding, som var blevet efterladt tidligere på dagen.

Gasflaskerne eksploderer

Han kunne se en bygning tæt på den eksploderede fabrikshal, som var sluppet nådigt fra eksplosionen.

- Hvis der er liv, må det være derinde, tænkte han.

Så han trodsede oberstens ordrer og gik ud for at se efter.

Han fandt hverken levende eller døde kolleger, men pludselig begyndte infernoet at blive flænget af hule drøn.

Det her var ikke krudt.

Nu var de 200 gasflasker ved siden af lagerhallen begyndt at eksplodere én efter én.

Peter Caspersen trak sig tilbage.

Nu gjaldt det om at få slukket så meget af branden som muligt.

Langsomt, men sikkert begyndte de 4000 liter vand i minuttet, som de tre enorme brandbiler kunne sende ud i området, at virke.

Det blev muligt at få brandfolk fra Falck ind bag crashtenderne.

Den døde kollega

Tanken om den savnede brandmand hjemsøgte stadig Peter Caspersen, så han satte endnu en gang livet på spil for at finde den frivillige kollega, som han aldrig havde mødt.

- Han er ikke død, hvis vi ikke har set ham, tænkte Peter Caspersen.

Seniorsergentens hjelm var begyndt at slå buler på grund af varmen, men alligevel slog han visiret ned og forsøgte at finde vej mellem flammerne.

På jorden fandt han en brandslange, som han begyndte at følge.

Peter Caspersen vidste det ikke, men det var den samme slange, som Daniel Chrestensen og Max Jørgensen havde haft fat i dengang, fyrværkerifabrikken stadig eksisterede.

Slangen førte ham til resterne af en murstensvæg bare fire meter fra ilden.

Her fandt Peter Caspersen en menneskekrop.

Det var Max Jørgensen.

Han var død.

Peter Caspersen lukkede øjnene et øjeblik. Så meddelte han over radioen, at han havde fundet den savnede kollega.

Han var død.

Flere kolleger kom til.

Liget blev dækket til med et tæppe og nogle zinkplader, men brandvæsenets indsatsleder vurderede, at det var for farligt at flytte liget.

Max Jørgensen kom først ud dagen efter, da det eneste, der var tilbage af fabrikken, og villakvarteret ved siden af, var en rygende ruinhob.

Max Jørgensen var det eneste dødsoffer ved fyrværkeriulykken.

Daniel Chrestensen og hans medpassager i ambulancen var de eneste hårdt kvæstede.

Men der var mange mennesker i området, der fik ondt i sjælen af den enorme eksplosion.

Og nogle af dem, der var tættest på begivenhederne, skulle blive forfulgt af eksplosionen i årevis.

Hvisken i krogene

2000 blev evakueret, og mange af dem måtte gå i tre dage uden at ane, hvad der var tilbage af deres ejendele, fordi der stadig var containere på fabrikken, som var i fare for at eksplodere.

176 huse var så ødelagte, at beboerne umiddelbart ikke kunne vende tilbage, og 75 måtte rives fuldstændig ned.

Efter eksplosionen blev ledelsen og medarbejderne på N.P. Johnsens Fyrværkerifabrik afhørt af politiet, og der var mistanke om, at der havde været for meget fyrværkeri på fabrikken.

Der blev hvisket i krogene i Kolding - og mere end det.

Når Brian Gaarde og andre af de ansatte blev genkendt på gaden i byen efter ulykken, blev de sjældent mødt med venlighed og forståelse.

Den tidligere lagerforvalter husker den dag i dag bemærkninger som:

- Nåh, du var nok træt af dit job, hva'?

- Røg I smøger i containeren?

- Hvad så - var du træt af chefen?

Og medierne stillede også spørgsmål:

Havde sikkerheden været i orden? Og hvem havde fået den vanvittige idé at opbevare fyrværkeri med 282 ton rent krudt lige ved siden af et boligkvarter?

Hvordan de 20 mennesker, der mistede deres job, og som havde oplevet det hele på nærmeste hold, havde det, var der ingen avisartikler om.

Såvel medarbejderne som ledelsen på fabrikken er blevet renset for mistanke ved de efterfølgende undersøgelser, men flere af dem lever i dag med posttraumatisk stress.

Den omkomne brandmand Max Jørgensen fik en begravelse, hvor mange hundrede borgere i Kolding viste deres respekt, og hvor forsvarsministeren deltog.

Seniosergent Peter Caspersen er stadig ansat i Forsvaret, men han har ikke oplevet noget lignende siden.

Daniel Chrestensen droppede tømrerjobbet og arbejder i dag som ambulanceredder og lægeassistent.

Den solide truckvogn

Lagerforvalter Brian Gaarde har droppet fyrværkeribranchen og er stået til søs. Han mistede sin nye Audi A4, men den gule truckvogn, han kørte hen for at blokere for den eksplosionstruede container, overlevede på mirakuløs vis det hele. Den kom på værksted og kunne genoptage arbejdet efter en renovering.

Så godt som alt andet på fabrikken var brændt og smadret til uigenkendelighed, og i årene efter ulykken voksede græsset op på grunden.

Men i 2016 fik boligforeningen Lejerbo lov til at bygge boliger på stedet.

Kvarteret kommer til at hedde "Fyrværkeriparken".

Endelig fik eksplosionen store konsekvenser for køb, salg og opbevaring af fyrværkeri.

Så når du sidst i december står og fryser på en mark eller en stor P-plads for at købe raketter, sole og heksehyl, ved du nu, hvorfor containere med krudt skal stå helt for sig selv.
Kære læser, du har nu læst artiklen om fyrværkeriulykken i Seest til ende. Navnene på de to sæsonarbejdere J. og B. er kendt af redaktionen, men deres navne er udeladt, da de ikke har givet samtykke til at medvirke. Artiklen er blevet til på baggrund af: Interview med Brian Gaarde, Daniel Chrestensen, Peter Caspersen, Jørn Poulsen, Karsten Nielsen. Desuden er anvendt oplysninger fra bogen "Seest katastrofen" af Helge Kjerside. Øvrige kilder: Kolding Politimuseum, ​Beredskabsstyrelsen og Forsvarsministeriet Hvis du har mod på andre længere artikler af samme slags findes der flere herunder:

# data[].attributes.attachment_link.title
Hele historien om fyrværkeriulykken i Seest

# data[].attributes.attachment_link.description
Fra og med i dag er det lovligt at affyre fyrværkeri. Her får du forklaringen på, hvorfor krudt skal sælges på øde marker og p-pladser. Gashåndtaget på knallerten var i bund, men desværre så den lilla Aprilia Sonic hurtigere ud, end den var. I sadlen sad en frivillig brandmand på 18 år, og han havde travlt.

# data[].attributes.body
STÆRK FORTÆLLING MED FÅ ORD
Her har journalisterne brugt tid på at ideudvikle det digitale layout. Bemærk de mange små videobider, som skaber stemning og dokumenterer vigtige steder i historien. Desuden god brug af private billeder.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Mandag aften fyldes lejligheden af venner, familie og bekendte. Linda sms'er til Jonatans venner og fortæller, at hendes søn er død. Hun mærker, at der er flere, der omtaler Jonatans død som et selvmord. Det gør hende vred. Der står ikke et eneste sted i Jonatans journal, at han var selvmorderisk.

Han kunne ikke tage ansvar for sig selv og sine handlinger, men han var ikke selvmorderisk. Han var jo buddhist - og ved folk ikke, at det ville ødelægge hans reinkarnation?, tænker hun.

Og midt i al tankemylderet rammer en tanke hende som et slag i mellemgulvet:

At det virker nemmere for folk at tro, at Jonatan har valgt at slå sig selv ihjel, end det, hun mener, er sandheden: At den manglende hjælp til Jonatan slog ham ihjel.

Samme aften går Linda, hendes søster og datteren Mette ned til kapellet på sygehuset på Nørrebrogade i Aarhus og beder en buddhistisk bøn over Jonatan.

Hans armbåndsur går stadig.

# data[].attributes.attachment_link.description
Mandag aften fyldes lejligheden af venner, familie og bekendte. Linda sms'er til Jonatans venner og fortæller, at hendes søn er død. Hun mærker, at der er flere, der omtaler Jonatans død som et selvmord. Det gør hende vred. Der står ikke et eneste sted i Jonatans journal, at han var selvmorderisk.

# data[].attributes.body
IDEUDVIKLING BETALER SIG!
Hvad gjorde en journalist fra Kristeligt Dagblad, da han lavede en artikel om håndskrift? Han skrev den da i hånden til den digitale fortælling ... ✍🏻

# data[].attributes.attachment_link.title
I min jagt på svaret har jeg skrevet artiklen i hånden

# data[].attributes.attachment_link.description
Noget personligt og væsentligt mistes, når stadig flere vælger tastaturet frem for pennen, opdagede journalist Morten Mikkelsen

# data[].attributes.body
NÅR VISUELLE EFFEKTER ER GUD 🥇
Kreativ digital fortælling, der gør brug af én bestemt visuel effekt, som gør historien mulig. Forvirret? Så tryk og bliv inspireret. Forresten: Historien vandt en guldmedalje for årets digitale idé ved Danske Mediers prisuddeling i 2017.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
De 16 billeder i denne serie er interaktive. Vi har skrabet baggrunden væk, så børnene står helt rent. Som de er. Børn.

Klik på billederne herunder for at få konteksten og se, hvilket liv børnene lever i lejrene og på farten rundt omkring i Sydeuropa.
Read this story in english
Det var et flugtens år, 2016.

Bare fødder på kolde veje. Trætte både på kanten af kæntring. Millioner, der drømte sig til et bedre sted.

De svageste af dem var naturligvis børnene. Det er dem, denne historie handler om. Om de mange mindreårige, der i 2016 - med eller uden deres familie - forlod det, de kalder for deres hjem og flygtede mod Europa.

In English 16 children - 16 photos: Click the black background and switch on their reality

Her er 16 af dem. Du kender dem ikke endnu, og du ser dem alene i verden. Men når du klikker på billederne, og kulisserne toner frem, ser du, hvad det for dem vil sige at være flygtningebarn i 2016.
KLIK PÅ BILLEDET
Flugtens primære terræn er landjorden. Motorvejsstrækninger, der tilbagelægges, og marker, der krydses i nattens mulm. Mange børnefamilier forsøgte i maj at krydse grænsen fra Grækenland til Makedonien, men blev opdaget af myndigheder og sendt tilbage til de græske flygtningelejre. Det gælder blandt andre denne familie, som desillusionerede vender retur til Grækenlands Idomeni-lejr.
Foto: AP / Petros Giannakouris
Vi ved ikke, om hun sover, eller om hun er vidne til flugten over floden. Når hun bliver stor, vil hun måske være mindet foruden. Bølger, der bruser, hænder, der tager imod. Næsten 10.000 flygtninge var i foråret strandet i de nordgræske lejre, og desperationen blev dag for dag mere og mere udtalt. Efterhånden som pigtråd fik forhindret masserne i at gå ad hovedvejene, fandt flygtningene mere dristige måder at krydse grænsen til Makedonien på. Som her, hvor en flod passeres for at komme nordpå.
Foto: AP / Vadim Ghirda
Et smil med stænk af chokolade i en tilstand med stænk af desperation. Det er fredag den 11. marts i Idomeni-lejren i Grækenland, og efter tre dagens intensiv regn er situationen for de 14.000 beboere kritisk. Teltene flyttes rundt, men regnen holder sig ikke tilbage. Det gør smilet heldigvis heller ikke.
Foto: AP / Vadim Ghirda
Idomeni-lejren er et vidnesbyrd. Ikke blot står den som en skamstøtte over de uløste krige i Syrien, Afghanistan, Somalia og mange andre steder på kloden. Den rummer også det ypperste af den menneskelige udholdenhed. Børnene i Idomeni-lejren - der ofte er ramt af oversvømmelser - har været på flugt længe, og de fleste samler blot kræfter her, før de begiver sig ud på nye, dristige rejser. Billedet af den ensomme dreng i regnen er taget i maj 2016, og måneden efter valgte nødhjælpsorganisationen Læger Uden Grænser trække alle ansøgninger om EU-støtte tilbage. Det skete i protest mod den kontroversielle aftale, EU indgik med Tyrkiet, og som havde til formål at forhindre flygtningene i at rejse ind på europæisk territorium.
Foto: AP / Darko Bandic
En pige foran muren til Europa. Billedet er taget under en demonstration på grænsen mellem Grækenland og Makedonien i marts 2016 tæt på Idomeni-lejren, hvor tusindvis af flygtninge og migranter hverken kan komme frem eller tilbage, efter at Makedonien har sat militæret til at bevogte grænsen.
Foto: AP / Darko Vojinovic
På farten igen. En far og hans datter går den tunge gang med deres få ejendele, efter græsk politi i slutningen af maj 2016 bryder store dele af Idomeni-lejren op og flytter flygtningene til lejre primært omkring Thessaloniki. På dette tidspunkt vurderes det, at mere end 15.000 mennesker har boet i lejren.
Foto: AP / Yannis Kolesidis
Pigtråd er ikke til at tage fejl af. Bliv væk. Her er vi på grænsen mellem Ungarn og Serbien nær byen Roszke i august 2015.
Foto: AP / Darko Bandic
Et syrisk flygtningebarn kigger fotografen i øjnene i en teltlejr i udkanten af den jordanske by Mafraq på grænsen til Syrien 29. februar 2016.
Foto: AP / Muhammed Muheisen
To børn cykler forbi Olympic Airs logo i den gamle internationale lufthavn i det sydlige Athen. Lufthavnsområdet bruges som flygtningelejr for mere end 2.800 flygtninge og migranter, og her torsdag 4. august 2016 vurderes det, at 57.000 mennesker er strandet i Grækenland - de fleste i lejre på fastlandet som denne.
Foto: AP / Thanassis Stavrakis
At have børn med på flugt er ikke nemt, men opfindsomheden fejler ikke noget her i Kara Tepe-lejren på Lesbos, hvor en mor har bygget en vugge af et par snore og nogle træstykker og tæpper. Det er 6. oktober 2016, og her vurderes det, at mere end 1 million flygtninge og migranter er passeret gennem Grækenland til andre EU-lande siden nytår. Mere end 60.000 er dog stadig strandet her, efter at EU's aftale med Tyrkiet trådte i kraft, og Balkan-ruten effektivt er blevet hermetisk lukket.
Foto: AP / Petros Giannakouris
Langt de fleste flygtninge fra konflikterne i Mellemøsten ender i lejre i nærområderne. Det koster penge at komme videre mod Europa, så livet i store flygtningelejre som her i Islahiye-lejren i den tyrkiske Gaziantep-provins ender med at blive hverdag ikke mindst for børnene. Marts 2016.
Foto: AP / Lefteris Pitarakis
Det er januar 2016, og syriske børn spiller fodbold foran deres families telt i Saadnayel-lejren i Bekaa-dalen i Libanon, et andet af nærområderne, hvor tusindvis af flygtninge har skabt en slags hverdag.
Foto: AP / Bilal Hussein
Afghanske børn køler hinanden af i Athens sommervarme i juni 2016 i havnen i Piræus, hvor hundredevis af flygtninge og migranter er blevet indkvarteret. Foto: AP / Petros Giannakouris

Ritsona-lejren ligger nord for Athen, og her bor denne lille pige med lidt for store crocs. Vi er i oktober 2016, og lejren rummer omkring 600 mennesker - primært familier med mindre børn - i lejren, men de græske myndigheder har lovet, at familierne snart vil blive flyttet til noget andet end telte.
Foto: AP / Petros Giannakouris
Man leger med det, man kan finde. I dette tilfælde kan man klatre i et UNHCR-banner, der indhegner Ritsona-teltlejren nord for Athen i september 2016.
Foto: AP / Petros Giannakouris
Vinteren er kommet. Det er januar 2017, og der er ikke sket noget i Ritsona-lejren. Børnene er her stadig som denne syriske pige, der går barfodet i sneen. Og de bor stadig i telte, selv om EU har understreget, at en teltlejr om vinteren ikke er et acceptabelt vinterlogi.
Foto: AP / Muhammed Muheisen

# data[].attributes.attachment_link.title
16 børn og 16 billeder: Klik på den sorte baggrund og tænd for deres virkelighed

# data[].attributes.attachment_link.description
Klik dig gennem 16 billeder, hvor alt andet end flygtningebarnet er visket ud. Det kunne lige så godt være Nørrebrogade eller Bornholm. Men det er det ikke. Og det kunne det ikke være, når du slår baggrunden til. Deres virkelighed.

# data[].attributes.body
WOW-EFFEKTEN FRA 2012 🏆
Okay, den her digitale fortælling har måske ikke helt den samme wow-effekt, som den havde i 2012. Men den er stadig imponerende. Vandt en Pulitzer i Feature Writing i 2013 og blev kaldt 'fremtidens online journalistik'. Den digitale artikel har endda sin egen Wiki-side: https://en.wikipedia.org/wiki/Snow_Fall

# data[].attributes.attachment_link.title
Snow Fall: The Avalanche at Tunnel Creek

# data[].attributes.attachment_link.description
Fresh powder beckoned 16 expert skiers and snowboarders into the backcountry. Then the snow gave way.

# data[].attributes.body
KLIK OG KIG OG BLIV KREATIV
Vild historie i ni kapitler. Her er alle de visuelle elementer med til at bære læseren igennem teksten (bare rolig, en mindre vild historie har også eksistensberettigelse)

# data[].attributes.attachment_link.title
Gutten i plastposen - En reportasjeserie i 9 deler - Dagbladet Magasinet

# data[].attributes.attachment_link.description
Det er et menneske. Et levende, nakent, blåfrossent spedbarn. "Ser jeg syner"? tenker Schou-Nilsen. "Har jeg blitt gal?"

# data[].attributes.body
GIV PLADS TIL VM-BOLDENE!
En digital fortælling om alle VM-bolde fra 1930 til 2018. Meget lidt tekst, meget store bolde (som man næsten for følelsen af at røre ved), lidt fakta og video.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
vm rusland 2018 verdensmesterskabet fodbold fifa world cup soccer balls

# data[].attributes.attachment_link.description
Den autentiske VM-bold fra 1930-2018 præcis som den har set ud siden det første verdensmesterskab og frem til i dag.

# data[].attributes.body
FORTÆLLINGEN BLIVER ET SPIL 🎮
Et eksempel på, hvordan man kan eksperimentere med den digitale fortælling. Her har Berlingske lavet en fortælling om den danske narkoverden til et spil, som brugeren/læseren selv bevæger sig rundt i. Prøv det!

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Din profil kan bruges på Berlingske.dk, Business.dk og bt.dk, der alle er en del af Berlingske Media. Du kan altid logge ud eller opdatere dine oplysninger ved at klikke på dit profilnavn.

# data[].attributes.attachment_link.title
Rejs med ind i narkoverdenen: Træf valg for stofmisbrugeren, pusheren og bagmanden

# data[].attributes.attachment_link.description
Din profil kan bruges på Berlingske.dk, Business.dk og bt.dk, der alle er en del af Berlingske Media. Du kan altid logge ud eller opdatere dine oplysninger ved at klikke på dit profilnavn.

# data[].attributes.body
EN PRISVINDER FRA 2017 🥇
Hædret med guld som en af årets bedste digitale historier ved Danske Mediers prisuddeling. Bygget op som en card-baseret fortælleform. Og hvad betyder det så? Klik og kig.

# data[].attributes.attachment_link.title
Dansk løbe-teenager chokerer ekspert med ekstrem fysik

# data[].attributes.attachment_link.description
TV 2 Sportslab har helt eksklusivt fået lov til at teste Danmarks måske største løbetalent Anna Møller. Vi underkaster hende et batteri af fysiske unde

# data[].attributes.body
EN PRISVINDER FRA 2017 🥇
Hvorfor skrive en artikel, når man kan skrive historien som en sang? Modtog guld for årets digitale historie ved Danske Mediers prisuddeling. Et godt eksempel på, hvad det kan ende med, hvis man ikke kun bruger tid på at ideudvikle indholdet, men også formen.

🎤  🎼 🎵 🎶
Her en artikel om artiklen/fællessangen: https://journalisten.dk/kristeligt-dagblad-laver-artikel-som-faellessang

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Journalist Morten Mikkelsen ville skrive en artikel om den danske fællessangs 90 års fødselsdag.

Det er nemlig 90 år siden, at morgensang i folkeskolen blev indført, at den første bredt samlende højskolesangbog udkom, og at Carl Nielsen satte musik til Kai Hoffmanns digt "Den danske sang".

Men journalisten fik ét benspænd: Skriv artiklen som en fællessang.
Syng med her

Del artiklen med dine venner:

# data[].attributes.attachment_link.description
Journalist Morten Mikkelsen ville skrive en artikel om den danske fællessangs 90 års fødselsdag. Det er nemlig 90 år siden, at morgensang i folkeskolen blev indført, at den første bredt samlende højskolesangbog udkom, og at Carl Nielsen satte musik til Kai Hoffmanns digt "Den danske sang".

# data[].attributes.body
DET DIGITALE LAYOUT HAR FART 💨 Journalisten Kim Schou, der indtil for nylig var visuel redaktør på Kristeligt Dagblad og nu er redaktør for digitale fortællinger på DR, har været på lidt af en layout-rejse. Her kan I se udviklingen på fem år.

2⃣0⃣1⃣3⃣
Skrev og tilrettelagde den her:
https://www.kristeligt-dagblad.dk/historier/syrien

2⃣0⃣1⃣8⃣
Tilrettelagde det her digitale layout: https://www.kristeligt-dagblad.dk/historier/william

# data[].attributes.body
En dramatisk historie, som bliver gjort endnu mere dramatisk med tegninger, kort, animationer og ikke mindst en masse privatbilleder fra turen. Bemærk desuden den skiftende brug af hvid og sort som baggrundsfarve - her giver det mening.

# data[].attributes.attachment_link.title
Her leter faren etter datteren Adina. Hun har ligget under snøen i to timer.

# data[].attributes.attachment_link.description
Les historien om den utrolige redningsoperasjonen på Hardangervidda.

# data[].attributes.body
Jeg-fortælling med billeder, video, lyd og faktabokse.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Jeg skal have taget nogle billeder. Jeg har nemlig besluttet, at mine bryster skal fjernes, så jeg vil gerne have et minde om dem.

Når først jeg har fået lavet brystoperationen, får jeg på en måde en ny krop. Der er sikkert mange mennesker, der gerne vil ændre noget ved deres krop. Men jeg er faktisk ret glad for min og også mine bryster. Lige bortset fra at de kan slå mig ihjel.

I min familie er det sådan, at alle kvinder på min mors side har haft brystkræft; min mor, hendes to søstre, deres mor og også andre. Min moster var kun 27 år, da hun fik det, min mor var 31.

Så til min 26-års fødselsdag i december havde en af mine venner samlet penge ind fra alle, jeg kender, så jeg kunne komme til en fotograf og få taget billeder af mine bryster. Så stod jeg der på min fødselsdag og græd. Jeg blev simpelthen så rørt.

Klik på videoen og se Berdiens photoshoot:

Der er mange, der synes, det her er en trist historie. Men jeg vil ikke have, at billederne er triste. Jeg får jo operationen for at forebygge en sygdom, der kunne få store konsekvenser for mit liv, og som ville på virke mit liv negativt. Så det må godt være stærke billeder, der viser en stærk person. Det er også derfor, jeg vil have, at brysterne er med - det er jo dem, det handler om.

Historien om brystkræft i min familie begyndte, allerede før jeg blev født. Min mor var ikke engang 10, da hendes mor døde af brystkræft. Jeg var 10 år, da min mor døde af det. Indtil hendes død var jeg med, hver gang hun skulle på hospitalet, fordi hun gerne selv ville passe mig og ikke skjule, hvad det var, hun gik igennem. På den måde er en stor del af mit liv flettet sammen med brystkræft.

Så mange får brystkræft

Hvert år får 4.694 kvinder konstateret brystkræft.

Det samme gælder for 39 mænd.
(Gennemsnit for årene 2012-2016)
Brystkræft rammer sjældent personer under 30 år - og er mest almindeligt hos kvinder over 60 år.

Antallet af personer, der får stillet diagnosen, har været stigende gennem de seneste 60 år.

Antallet af personer, der dør af sygdommen, har været faldende gennem de seneste 10-15 år.

Kilde: Kræftens Bekæmpelse

Derfor blev jeg tidligt meget bevidst om, at livet ender. Så jeg gør, hvad jeg har lyst til og venter ikke på, at det rigtige tidspunkt kommer. For man ved ikke, om det nogensinde kommer.

Det er også sådan, jeg endte her i Danmark. Jeg er fra Holland, men jeg havde en dansk kæreste, og en dag ringede jeg til min far og sagde: "Jeg har lyst til at flytte til Danmark." Han sagde: "Ok, det er dit liv." To uger efter var jeg flyttet hertil.

Fordi der er så mange kvinder i familien, som har haft brystkræft, har mine tre søstre og jeg alle fået lavet en gentest, da vi blev voksne. Jeg fik lavet min i 2015, da jeg var 22 år. Jeg havde forventet, at det ville være en stor undersøgelse, men gentesten var en simpel lille blodprøve.

Et par uger senere blev jeg kaldt tilbage for at få resultatet. Jeg havde hørt, at hvis der er to læger til stede, så skal man være bekymret, fordi den ene sikkert er en medicinstuderende, der skal lære at give en dårlig besked. Da jeg kom ind, var der kun en læge. Men alligevel var beskeden: "Du har genfejl i BRCA1-genet."

Så begyndte jeg at græde. Men altså, jeg vidste det jo godt. Allerede inden havde jeg på fornemmelsen, at jeg havde genet, for en af mine søstre har det også.

Jeg kom straks ind i et præventivt forløb, hvor jeg skulle scannes en gang om året. Men jeg vidste med det samme, at jeg ville have fjernet mine bryster. For forløbet med scanninger forebygger jo ikke kræft. De opdager bare kræften tidligere. Og jeg vil for enhver pris undgå overhovedet at få kræft.

Disse genfejl giver risiko for brystkræft

Op mod 25 procent af alle brystkræfttilfælde skyldes arvelige faktorer.

En del af disse tilfælde skyldes genfejl i generne BRCA1 eller BRCA2.

Kvinder uden genfejl har generelt cirka 10 procent risiko for brystkræft i løbet livet.

Kvinder med genfejl i et af BRCA-generne har cirka 85 procent risiko for brystkræft i løbet af livet.

Kvinder, der har genfejl i BRCA-generne, bliver anbefalet at få foretaget klinisk mammografi hvert år fra 30-års alderen.

Forebyggende operation anbefales normalt ikke. Men hvis en kvinde med for eksempel en genfejl selv ønsker det, kan hun - efter rådgivning - vælge at få operationen.
Kilder: Kræftens Bekæmpelse, Sundhedsstyrelsen og Klinisk Genetisk Klinik

Desuden er det ret stressende med de scanninger. Hver gang ville jeg frygte: "Er det nu, de finder noget?" Så er det nemmere bare at få fjernet brysterne, synes jeg.

For nogle er det svært at sætte sig ind i, at jeg frivilligt får fjernet en del af min krop. Jeg bliver tit spurgt: "Hvorfor har du valgt noget så drastisk?" Men når jeg så fortæller min historie - at alle kvinder i min mors familie har haft brystkræft, så forstår de det godt.

Ventetiden har føltes lang, siden jeg fortalte min læge om min beslutning. Jeg har ringet igen og igen for at få en operationsdato, uden at de har kunnet give mig en tid. Midt i marts ringede jeg så endnu engang til den plastikkirurgiske afdeling.

Her i videoen kan du se, hvordan det opkald går:

Siden jeg fik operationsdatoen, har jeg ikke været så social, som jeg plejer. Jeg trækker mig tilbage og sidder mere på værelset. Alt føles lidt ligegyldigt i forhold til, at jeg har så stor en operation foran mig. Jeg går også tidligt i seng. Jeg sover faktisk virkelig meget - næsten 12 timer hver nat.

Men folk her på kollegiet, hvor jeg bor, har været virkelig søde. Nogle er mere interesserede end andre, men det er fint. Hvis de har spørgsmål, ved de, at de kan spørge.

Jeg tror, det spørgsmål, jeg oftest får, er: "Kan man så lave dem lidt større?" Men det kan man altså ikke med den operationstype, jeg har valgt, og det er fint. Jeg satser på, at de kommer til at ligne mine nuværende bryster. Og så kommer der jo nogle ar.

I videoen her kan du se Berdien forklare, hvordan operationen foregår - og hvordan hendes bryster ender med at se ud:

Når jeg vågner efter operationen, så har jeg allerede bryster igen. De fjerner alt mit brystvæv, tager noget væv fra mine inderlår og bruger det til at skabe mine nye bryster. Det er rart, for på den måde skal jeg ikke forholde mig til, at mine bryster er væk. Selvom de selvfølgelig ikke er de samme som før. Jeg vågner også med en masse dræn i kroppen, og brystvorterne mangler.

Heldigvis tager min søster med. Hun har fået foretaget operationen for fem år siden, så hun ved, hvordan det er, og hun er på hospitalet, når jeg vågner. Det er virkelig rart, at jeg har en person med, der er så tæt på mig, og forstår det, jeg går igennem.

Selvom jeg har BRCA1-genet, synes jeg på en måde, at jeg er heldig. Operation bliver kun tilbudt til folk, der har genet, men brystkræft-risikoen er generelt meget høj. Det er en ud af 10 kvinder, der får brystkræft. Men jeg ved, at jeg ikke bliver en af dem. Så har jeg trukket det korteste strå? Det, jeg gerne vil undgå, er, at mine fremtidige børn mister deres mor, sådan som jeg gjorde. Det forebygger jeg jo med den her operation.

Operationen og ugerne lige efter er en hård omgang, men se, hvad Berdien mener om det hele to måneder efter:

Til september skal jeg ind og have sprøjtet noget fedt fra maven ind i brystet, så det bliver lidt mere blødt. Musklen fra låret er nemlig ret hård. Og om et halvt års tid skal jeg så have tatoverert nye brystvorter på. Så det kommer måske til at tage et lille år, før brysterne er helt færdige, men det er ok. Så behøver jeg ikke at tænke over dem resten af mit liv. Jeg behøver ikke gå til scanninger hele tiden og bekymre mig om, hvornår jeg mon får kræft. Det er 100 procent det hele værd.

# data[].attributes.attachment_link.title
Berdien på 26: 'Jeg er ret glad for mine bryster. Lige bortset fra, at de kan slå mig ihjel'

# data[].attributes.attachment_link.description
Jeg skal have taget nogle billeder. Jeg har nemlig besluttet, at mine bryster skal fjernes, så jeg vil gerne have et minde om dem. Når først jeg har fået lavet brystoperationen, får jeg på en måde en ny krop. Der er sikkert mange mennesker, der gerne vil ændre noget ved deres krop.

# data[].attributes.body
Når form og indhold går op i en højere endhed!
Få adgang til artiklen via Moodle
-->  Biliboteket --> Databaser
--> Jyllands-Posten Premium

# data[].attributes.attachment_link.title
Et helt usædvanligt Syn paa en jysk Strand: Det brøler og brager fra den arrogante Tyskers Monster

# data[].attributes.attachment_link.description
Der var engang, hvor Kvinderne serverede Kaffe for de arbejdende Mænd, hvor Automobilerne brølede og bragede, og hvor Johannes V. Jensen skrev Noveller i Avisen. Kom med på Rømø Motor Festival, hvor baade Køretøjer og Paaklædning oser af gamle Dage. Og hvor vi som en Hyldest har tilnærmet os Sproget og Avisens Udseende til dengang.

# data[].attributes.body
Her er fortællingen bygget op om et hav af billeder og små video-sekvenser. Teksten kommer i små bider.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Okei, vi må bremse litt. For når man forteller om klimaendringer, er det lett å bare skrike om det negative og dramatiske. Virkeligheten er, som alltid, hakket mer nyansert. Vi må for eksempel nevne at Norge har sluppet relativt billig unna tørke så langt, alt i alt. Vi er også heldige her i nord når det kommer til havstigning og stormer. Dessuten er ikke alle klimaendringer i Norge bare negative.

# data[].attributes.attachment_link.description
Okei, vi må bremse litt. For når man forteller om klimaendringer, er det lett å bare skrike om det negative og dramatiske. Virkeligheten er, som alltid, hakket mer nyansert. Vi må for eksempel nevne at Norge har sluppet relativt billig unna tørke så langt, alt i alt.

# data[].attributes.body
God brug af lyd i historien!

# data[].attributes.attachment_link.title
'Hjælp, jeg er voldelig mod min kæreste'

# data[].attributes.attachment_link.description
Patrick Løvgren og Line Sejr elsker hinanden, men Patrick har et problem. Line var lige nået op ad trappen til Patricks lejlighed. De to havde været kærester et halvt år, de havde planer om at flytte sammen, og Line havde allerede rykket et par af sine planter og møbler hjem til ham.

# data[].attributes.body
Godt eksempel på en fortælling, hvor foto og lyd er i centrum. Med lidt tekst ved siden af.

# data[].attributes.attachment_link.title
FOTO: De er 'nyfattige', de er fra middelklassen - og de har ikke råd til mad

# data[].attributes.body
Kan man koge Biblen ned til en digital fortælling - fortalt i en tidslinje? Ja da!

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
I de følgende mange år er der en række kloge profeter, som er med til at overlevere Guds budskaber til folket Israel, der bor i Nordriget.

Profeten Amos fordømmer de hedenske nationer, og insisterer på, at de, der er trofaste over for Gud, vil blive belønnet. Der er nemlig opstået en tendens til at dyrke afguder i Israel, som er inde i en mørk tid.

Profeten Hoseas lader sig gifte med den prostituerede Gomer, fordi Gud har bestemt det - men ægteskabet er ulykkeligt. Hoseas får at vide, at hans ægteskab med Gomer er et billede på, hvordan landet Israel som Guds hustru er skyldig i at "bedrive hor" med andre guder.

Joels Bog har nogle af de samme budskaber om, hvordan Gud vil straffe sit folk. Han nævner blandt andet en plage med sværme af græshopper.

En anden profet ved navn Mika går i gang med at lære indbyggerne i byerne Jerusalem og Samaria om retfærdighed og fortæller dem til skræk og advarsel, at Gud vil straffe onde ledere.

Profeten Nahum trøster Guds folk med, at deres fjender i byen Nineve vil gå til grunde og at retfærdigheden på den måde vil ske fyldest.

Tiderne bliver dårligere, da israelitterne bliver bortført til områderne Assyrien og Babylon. Det land, de ellers lige havde fundet sig til rette i, bliver i mellemtiden delvist styret af perserne.

Profeten Jeremias advarer om, at babylonierne vil ødelægge den vigtige by Jerusalem til stor sorg for folket Israel.

En anden profet ved navn Habakkuk ser en masse sære syner om de ritualer og handlinger, der foregår i templet i Jerusalem.

Profeten Sefanias advarer mod Jerusalems hedenske skikke og udbryder klageråb over Jerusalem: Det vil gå dem skidt, hvis de ikke retter ind og opfører sig bedre, spår han.

Og det går dem skidt, for kort efter bliver Jerusalem ødelagt, herunder det vigtige, store tempel, da den babylonske konge Nebukadnesar den 2. erobrer byen. Han tvinger Jerusalems indbyggere til at leve i eksil i Babylon.

Profeten Esajas beder for de stakkels folk, som er i landflygtighed i Babylon. Han er dog optimistisk og forudsiger en lykkelig fremtid for det israelitiske folk og nabolandene.

1-2. Kongebog, Esajas' Bog, Jeremias' Bog, Klagesangene, Ezekiels Bog, Daniels Bog, Hoseas' Bog, Joels Bog, Amos' Bog, Obedias' Bog, Jonas' Bog, Mikas Bog, Nahums Bog, Habbakuks Bog, Sefanias' Bog, Zakarias' Bog, Malakias' Bog.

# data[].attributes.attachment_link.title
Tidslinje: Bibelen fra begyndelsen til enden

# data[].attributes.attachment_link.description
Bibelen er verdens største bestseller og en uvurderlig del af vores kultur. Men den over 1000 sider store bog kan være svær at gå igang med. Her får du hele Bibelen genfortalt og klar til brug: Bibelen på godt en halv time fra skabelsen til dommedag

# data[].attributes.body
Personlig fortælling om at have angst under coronakrisen. Primært båret af private videooptagelser, lidt billeder og meget lidt tekst.

# data[].attributes.attachment_link.description
Da jeg var 16 år, tok angstanfalleneover livet mitt. I over ti år har jeg jobbet hardt med meg selv. Gått i terapi, meditert og lært å snakke høyt om angsten. Slik har jeg greid å holde anfallene unna. Så kom coronakrisen.

# data[].attributes.body
Arkitektur/byrumsanmeldelse som en digital fortælling. Med mange billeder og video optaget på en cykel.

# data[].attributes.attachment_link.title
Verdensberømt byrum i København er kun 8 år gammelt, men virker som fra en helt anden tidsalder

# data[].attributes.attachment_link.description
Den røde tråd gennem Superkilen er en fortælling om mangfoldighed. Men den slipper hurtigt op, når det kommer til natur og rumlige oplevelser.

# data[].attributes.body
Sidelæns fortælling...

# data[].attributes.attachment_link.title
Ny behandling af organpatienter redder liv: Dorte snød døden

# data[].attributes.attachment_link.description
Ny behandling af organpatienter redder liv: Dorte snød døden

# data[].attributes.attachment_link.title
Ud med filteret: Er jeg så grim? Ser jeg så anderledes ud med et filter?

# data[].attributes.attachment_link.description
Smartphonen byder på helt andre muligheder for at pynte sit udseende end det traditionelle lille spejl på væggen der. Fem teenagere fortæller om forskellen mellem at se sig selv i traditionelle direkte spejle og moderne spejle, hvor man kan sætte et 'beautyfilter' på sit ansigt. ​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​​

# data[].attributes.attachment_link.description
Camille har brug for milliondyr medicin for ikke at miste synet. Men hvor meget må en 16-årig koste samfundet?