# data[].attributes.body
Nyplatonismen
bygger på tanken om en verden delt i to – fænomenernes og idéernes verden. den fandtes sted fra 1800 til 1808.  Mennesket er også splittet i to, da vores sjæl har rod i idéernes verden og kroppen i fænomenernes kaotiske verden. Alt som eksisterer i fænomenernes verden er afspejlinger af idéernes verden.

# data[].attributes.body
enig

# data[].attributes.body
I nyplatonismen skelnede man mellem ideernes verden og fænomenernes verden, og de skal forstås som den fysiske og materielle verden.

# data[].attributes.body
Begreb, der inden for nyplatonismen og gnosticismen er blevet anvendt til at beskrive, hvorledes den endelige virkelighed er resultatet af en spontan udstrømning fra et højeste princip eller fra Gud.

# data[].attributes.body
Ifølge Plotin er der, og kan der kun være tre eksistens- eller refleksionsniveauer, hypostaser (af gr. hypostasis'grundlag'): det ene, ånden/fornuften (nus) og sjælen. Den anden hypostase udgår fra den første, omfatter alle tankeobjekter (den intelligible verden) og er således også immateriel og hinsides tid og rum. Denne intelligible verden er en enhed. Ethvert tankeobjekt implicerer ethvert andet, og tankens form er den umiddelbare, tidsløse intuition, hvor tankeakt, tankeobjekt (idéer) og tankesubjekt er identiske. Reelt er der således tale om en enhed, men den anden hypostase adskiller sig fra den første ved selve refleksionsbegrebet: Begrebsligt kan der sondres mellem subjekt og objekt.
Den anden hypostase "skaber" den tredje, sjælens hypostase: En tidslig og sansbar verden, hvor enkelttingene også reelt er differentieret og adskilt indbyrdes. Sjæl opfattes som i traditionen både som livsprincip og som sæde for en bestemt form for erkendelse, den diskursive, der forløber i tid og bevæger sig fra det ene objekt til det andet.

# data[].attributes.body
Ifølge platons filosofi stammer man fra idéernes verden og havner først i fænomenernes verden idet vi fødes.

# data[].attributes.body
Et begreb som var kædet med nyplatonismen, som gik ud på at man ser verden som todelt. Således skelner man imellem en fysisk verden og en åndelig verden, som står i kontrast med hinanden. I den fysiske verden har man menneskets krop, dyr, naturen og alt fysisk, men i den åndelige verden har man derimod den guddommelig ånd, menneskets sjæl, og alle mulige sande og fuldkomme ideer og følelser

# data[].attributes.body
Et  metafysisk grundprincip hos Platon (hér hedder det dog ideer, Eidos (gr.)) og i platonisk tradition, på linje med det gode og — delvis — det skønne.

Hos Plotin er det ene det højeste princip, den første hypostase, i tilknytning til Platon bestemt som det, der som forudsætning for al erkendelse og eksistens unddrager sig rationel bestemmelse.

Det ene er ét, mens alt andet har enhed som prædikat, dvs. er afhængigt af det ene. Der er således et dialektisk forhold mellem det ene som princip og det, som det er princip for.

# data[].attributes.body
Nyplatonismen
Er bygget på den græske filosof Platons klassiske idélære. Hos Platon ligger idéerne som et idealt mønster til grund for den synlige, fysiske verden.

# data[].attributes.body
Nyplatonismen har øvet betydelig indflydelse på senere filosofi. I den vestlige, latinske verden er Augustin en hovedrepræsentant for den overførelse til et kristent tankeunivers, der dominerede tidlig middelalder; i østen fik navnlig Pseudo-Dionysios Areopagitten betydning.

# data[].attributes.body
Nyplatonismens grundsynspunkt er, at den egentlige virkelighed er transcendent, immateriel og overindividuel

# data[].attributes.body
Plotin var en græsk filosof, der almindeligvis regnes som grundlæggeren af nyplatonismen.
Mens ideverdenen og sanseverdenen ifølge Platon udgør to adskilte områder, regner Plotin med et hierarki af virkelighedersom strækker sig fra den højeste guddom, kaldet Det Ene, via verdensfornuften og verdenssjælen ned til den materielle og uformede verden.