# data[].attributes.headline
“Гневете се, но не грешете”- казва апостол Павел .Скритият смисъл на това послание ни отвежда към християнското тълкувание на справедливия гняв- оня гняв, който е насочен към собствените ни слабости и грешки, от които ни предстои да се очистим. Християнско-езическият мироглед на българина дава и други примери в тази насока. От тях ,като че ли най-красноречив е онзи незабравим Елин-Пелинов разказ “Очите на св. Спиридон”, в който, независимо, че избожда очите си, младият мъж отново е връхлетян от изкушенията , и то с много по-голяма сила, поради което , според разказа, Бог прави знамение и вместо да го лиши от съблазните, му връща ”сините като езера “ очи. Гневът отново се е оказал безполезен. А при вас как е ?

# data[].attributes.subject
“Гневете се, но не грешете”- казва апостол Павел .Скритият смисъл на това послание ни отвежда към християнското тълкувание на справедливия гняв- оня гняв, който е насочен към собствените ни слабости и грешки, от които ни предстои да се очистим. Християнско-езическият мироглед на българина дава и други примери в тази насока. От тях ,като че ли най-красноречив е онзи незабравим Елин-Пелинов разказ “Очите на св. Спиридон”, в който, независимо, че избожда очите си, младият мъж отново е връхлетян от изкушенията , и то с много по-голяма сила, поради което , според разказа, Бог прави знамение и вместо да го лиши от съблазните, му връща ”сините като езера “ очи. Гневът отново се е оказал безполезен. А при вас как е ?

# data[].attributes.headline
Всекиму се е случвало да стане свидетел на нечий гняв или сам да не може да обуздае нервите си...От какво е породен гневът? Преди всичко от отпора ни към неща , които не искаме да извършим, защото не ни харесват. Може да го възпламени  и желанието да притежаваме нещо, което в последния момент ни се изплъзва, или  пък подарък, който не желаем. Дългото отлагане на задължения, които са ни вменени,в един момент също може да ни вбеси - ферментиралата неохота да изпълним неприятната дейност   носи динамита на гнева. 

# data[].attributes.subject
Всекиму се е случвало да стане свидетел на нечий гняв или сам да не може да обуздае нервите си...От какво е породен гневът? Преди всичко от отпора ни към неща , които не искаме да извършим, защото не ни харесват. Може да го възпламени  и желанието да притежаваме нещо, което в последния момент ни се изплъзва, или  пък подарък, който не желаем. Дългото отлагане на задължения, които са ни вменени,в един момент също може да ни вбеси - ферментиралата неохота да изпълним неприятната дейност   носи динамита на гнева. 

# data[].attributes.headline
Има гняв към себе си и гняв към другия, християнството дори говори за справедливия гняв като ипостаза (производна) на гнева към дявола...Според библейска притча някога живеел един монах, който бил изключително раздразнителен и по най-незначителен повод избухвал срещу събратята си. Когато положението станало нетърпимо ,гневният отец решил да се пресели в пустинята. Там се настанил в една пещера и  в  глинена делва си пренесъл вода. Когато се опитал да остави съда на земята, делвата  се наклонила, защото подът бил неравен. Това вбесило монаха и той изпаднал в дива ярост. В яда си, без да иска, съборил делвата, тя се счупила  и  водата се разляла. Тогава монахът размислил и решил да се върне в манастира. Явно гневът му бил породен не от другите, а от него самия. След този урок до края на дните си той се стараел да бъде смирен и сговорчив, макар това да му коствало много усилия.Нерядко гневът към другия е стаен в подмолите на душата.Там някъде вероятно той се докосва до завистта, ревността, желанието....Разбира се,  легално гневът се афишира  като героизъм ,следствие от  битка за справедливост, защита на морални ценности или най-малкото  отстояване на  всеобщото благо.

# data[].attributes.subject
Има гняв към себе си и гняв към другия, християнството дори говори за справедливия гняв като ипостаза (производна) на гнева към дявола...Според библейска притча някога живеел един монах, който бил изключително раздразнителен и по най-незначителен повод избухвал срещу събратята си. Когато положението станало нетърпимо ,гневният отец решил да се пресели в пустинята. Там се настанил в една пещера и  в  глинена делва си пренесъл вода. Когато се опитал да остави съда на земята, делвата  се наклонила, защото подът бил неравен. Това вбесило монаха и той изпаднал в дива ярост. В яда си, без да иска, съборил делвата, тя се счупила  и  водата се разляла. Тогава монахът размислил и решил да се върне в манастира. Явно гневът му бил породен не от другите, а от него самия. След този урок до края на дните си той се стараел да бъде смирен и сговорчив, макар това да му коствало много усилия.Нерядко гневът към другия е стаен в подмолите на душата.Там някъде вероятно той се докосва до завистта, ревността, желанието....Разбира се,  легално гневът се афишира  като героизъм ,следствие от  битка за справедливост, защита на морални ценности или най-малкото  отстояване на  всеобщото благо.