# data[].attributes.body
אני מלמדת בקבוצות קטנות, לכן יש שיח ומרחב התבטאות לכל אחד מהתלמידים. כמובן שגם בקבוצות קטנות ישנם תלמידים בולטים יותר מהאחרים. יחד עם זאת, התלמידים יודעים שבכיתה כל אחד יוכל להביע דעתו מכיוון שתינתן לו האפשרות מה שמקטין דחף להתפרצות. בנוסף, אני משתדלת לא לקחת עמדה על מנת שינתן לתלמידים החופש לומר דברים במסגרת השיעורושלרא ינסו לרצות. במקרה, אחד הנושאים שאני מלמדת הוא כתיבת טקסט טיעון. חלק מהעבודה בכיתה היא הבעת טיעונים גם אם נוגדים את דעתם של התלמידים.. לשתי מטרות.. לראות את הצד האחר.. לשם הכתיבה עצמה..

# data[].attributes.body
בתור מורה של תלמידי א'-ב' אני נתקלת במספר בעיות בעת ניהול שיח:
ראשית, לתלמידים קשה מאוד להאזין אחד לשני. התלמידים מאוד רוצים להביע את דעתם ומחשבותיהם, אך לא מתייחסים למה שהתלמידים האחרים משתפים. נראה שהם גם לא תמיד מקשיבים "עם הגוף" (לא מטים ראש לכיוון הדובר, לא מסתכלים עליו). הם מרבים להצביע בזמן שמישהו אחר מדבר ומגלים חוסר כבוד אחד לשני. כמובן שיש את אלה שלא מצביעים ומתפרצים.
בעיה נוספת הקשורה לכך שהם לא תמיד מתחשבים בזה שאחרים רוצים לדבר (תלמיד המאריך בדיבורו לדקות רבות וצריך להזכיר לו שיש עוד תלמידים שרוצים לדבר). בנוסף, פעמים רבות כשהם מדברים הם אומרים דברים שלא קשורים לנושא השיח, וכך כולנו סוטים מהנושא הנלמד. כמובן שיש גם בעיות שפה (תלמידים שלא מדברים בעברית בצורה שוטפת). הבעיות הללו הופכות את השיח למאוד מתסכל עבורי, אך יש גם נקודות אור - התלמידים משתפרים במיומנות השיח עם הזמן.

# data[].attributes.body
בכיתה שלי, כמו בכל כיתה ישנם גם תלמידים בולטים וגם כאלו שקטים יותר. כשאני רוצה שכל תלמידי הכיתה ישתתפו ויביעו את דעתם אני מנסה לפנות קודם כל לתלמידים השקטים שיביעו את דעתם ושכל הכיתה תשמע אותצם ורק אז נותנת את הבמה לתלמידים הדומיננטים שנשמעים תמיד. פתרון נוסף- הוא לתת לכל תלמיד שאלה או תרגיל שונה ואז זה מחייב את כולם גם להשתתף- ולא רק תלמיד מסויים שעונה על שאלה אחת שנשאלת בכיתה.

# data[].attributes.body
I teach boys. Only boys. Do you know what happens when the teacher offers them the chance to give their opinion? It sounds a little bit like this:
PPPPPFFFTTTT!!!! @@%%###%&*%!!!!
AAAAAAGGGGG!!! BAA! BAA! BAA!!

# data[].attributes.body
אצלי זה שונה מכיוון שאני מורה למחול. אני משתדלת לשתף את התלמידים השקטים יותר והפחות מחוברים, בדברים כמו בחירת שיר, עזרה בניהול משחק תנועתי וכד'.

# data[].attributes.body
אצלי הכל תלוי ברמה של הכיתה, אני מלמדת בהקבצות שונות (נמוכות, גבוהות), לכן כמובן הדגש בכל קבוצה נופל על עקרונות שונים.
בהקבצות הגבוהות למשל, התלמידים חזקים יותר ויש יותר משמעת. זה מאפשר להעביר את השיעור בצורה יותר מובנת ומתוכננת. מכיוון שכולם פחות או יותר שווים, לכל תלמיד יש אפשרות להביע את עצמו. יותר קל להתייחס אל אלה ששקטים. בהקבצות הנמוכות, יש יותר התעסקות במשמעת (יש כאלה שלא רוצים ללמוד בכלל) ולמרות הרצון להגיע לכל אחד, אני משתדלת לא לפגוע באלא שרוצים להצליח. לכן אלה שרוצים להצליח, מקבלים במה מלאה כאשר הם רוצים לדבר. הם גם מאפשר לקדם את השיעור. כמבון, מי שרוצה להצליח, לא בהיכרך הכי חזק - אלא זה שרוצה שהשיעור יתקדם.

# data[].attributes.body
ניהול השיח אצלי בכיתה הוא בשלבים... בשלב הראשון התלמידים החזקים עונים מעצמם, לאחר מכן יש שאלות המשך לנושא שהתלמידים השקטים יותר מתבקשים לענות עליהן ולהביע את דעתם.
האתגר שלי מתבטא לקראת סוף השיח- התלמידים מעליבים ומשתמשים בשמות גנאי אחד לשני.  בנקודה הזו אני עוצרת את השיח אבל זה ממש מבאס אותי שזה קורה

# data[].attributes.body
בכיתה שלי ישנם תלמידים דומיננטים ובולטים שתמיד ישתתפו בשיעורים ובמפגשים ולעומתם את התלמידים השקטים, שלא בטוחים בעצמם ונמנעים מדו שיח ושיתוף. כאשר מתנהל דו שיח בכיתה אני משתדלת לתת את רשות הדיבור לילדים הפחות בולטים כדי שיביעו את דעתם ורק לאחר מכן אני פונה לילדים הדומיננטים שתמיד ירצו לשתף ולהעשיר את הדיונים.

# data[].attributes.body
בראייתי בכל כיתה ישנם שלושה סוגי תלמידים בגדול, הראשון - התלמידים אשר משתתפים באופן פעיל בשיח הכיתתי ומקדמים אותו.
השני - תלמידים אשר מקשיבים וכשפונים אליהם מוסיפים את תרומתם לשיח אבל לא יעשו זאת מעצמם.
השלישי - תלמידים מנותקים אשר גם כשפונים אליהם לא ממש מחוברים לנושא השיעור ואותם אני מרגיש שאני צריך לחבר לשיעור אפילו במשפט או בכן ולא. העיקרון המנחה הוא שתלמיד מנותק כזה  לא מנותק רק מהנושא הנלמד אלא   אבוד בכיתה מעין נוכח נפקד. וחשוב לי מאוד שתמיד יהיה ברור לכולם שאני רואה את כולם ומרגיש אותם.
ולמעשה אני מנצל את השיח הכיתתי להרגיש את המצב הרגשי של התלמידים ולהרים להם אותו.

# data[].attributes.body
בכיתה שלי מתנהל שיח כיתתי קבוע- במהלך שיעורים, כשמישהו בוחר לשתף וחבריו לכיתה משוחחים איתו, וגם כשהם חוזרים מההפסקה לאחר שרבו.
הם לומדים להקשיב ולכבד, לדבר בזמן מתאים ולא להתפרץ לדברי האחר.
בעבר השתמשתי בכדור או בחפץ כלשהו על מנת לתת רשות דיבור, אך הם היו מתעסקים בחפצים ולא בשיח עצמו.

# data[].attributes.body
השיח אצלי בכיתה מתנהל ב- 2 שלבים.
שלב ראשון- חלוקת הכיתה לקבוצות של 4-5 תלמידים חזקים וחלשים עם שאלות הכוונה (אני עוברת ביניהם על מנת לוודא שהשיח מתנהל בכבוד ושהמשימה לא נופלת על תלמיד אחד).
שלב שני- חזרה למליאה בה נציג מכל קבוצה משתף במסקנה/ חוויה עם אפשרות לשאילת שאלות של התלמידים ו/או המורה.

לצערי הלמידה מרחוק הפחיתה והגבילה שיח זה.

# data[].attributes.body
בכיתה שלי ישנן שלוש שכבות שונות הלומדות באותה כיתה. לכן כאשר אני מלמדת למידה פרונטלית זה לא תמיד כזה פשוט. בדרך כלל התלמידים הבוגרים שלי (כיתה ה') מרגישים יותר ביטחון לדבר. לכן, לרוב אני לא פונה אליהם ראשונים בשיח כדי לאפשר לתלמידים השקטים\ החלשים יותר להשתתף בשיעור. בדרך כלל אני אצור שיח כיתתי סביב משחק שבניתי או מובנה (ניתן למצוא באופק\ גלים). בדרך זו, ראיתי כי גם התלמידים החלשים רוצים לקחת חלק במשחק ולכן הם משתתפים בהנאה.

# data[].attributes.body
בכיתה שאני מחנכת, הקושי העיקרי הוא הצורך של כמה ילדים קבועים להביע את דעתם, לעיתים קרובות על חשבון ילדים אחרים. התחושה שאני צריכה להגביל או לצמצם את הזמן שילדים מדברים, היא לא נעימה אבל לפעמים נדרשת. כמו כן, במהלך דיון ילדים אוהבים להשמיע את קולם אבל לא תמיד קשובים לאחר. אני משתדלת ללמד את הילדים בימים הראשונים של השנה, איך לנהל דיון, כיצד לכבד את הדובר וכו'.. אני מבקשת מאחד הילדים לדבר ובאופן מופגן מתעסקת במשהו אחר, מוחקת את הלוח ולא יוצרת עם הילד קשר עין. לאחר מכן אנחנו מדברים על התחושה של הילד שדיבר ואני לא הייתי קשובה. זה ממחיש לילדים את הצורך ביצירת קשר עין עם הדובר בזמם שהוא מדבר, והחשיבות שבכך.
כמו כן, בכיתות הנמוכות יש נטייה לשיח אסוציאטיבי, וסיפור סיפורים על בני משפחה וכו' שלא בהכרח קשורים לדיון. אני מקפידה להגיד לילדים שישימו לב שהדברים שהם אומרים מתקשרים לדיון, ואם יש להם אסוציאציה לסיפור כלשהו הם צריכים לחשוב אם הוא רלוונטי, ואם כןאז להסביר את הקשר שלו לדיון בכיתה

# data[].attributes.body
ניהול שיח בכיתת מתמטיקה (המקצוע אותו לימדתי השנה) מאתגר כיוון שאינו מאפשר שיח פתוח, אלא תשובה מספרית. על כן, המשוב מאתגר יותר כיוון שהוא ישיר במובן של - נכון / לא נכון. האתגר הוא כמובן לעודד תלמידים חלשים יותר להשתתף בשאלות המוצגות לכיתה בשלב ההקנייה. אחרי היכרות ממושכת עם התלמידים מצליחים לנתב דרך הצדדים החזקים יותר שלהם ואז יש שתי אפשרויות בעיניי: האחת - להציע לילד חלש לענות בנושא שאני יודעת שהוא חזק בו. למשל, יש לי תלמיד בכיתה שאוהב מספרים גדולים, אז תמשיך שצריך להקריא מספרים גדולים אני פונה אליו בכינוי - אלוף המספרים הגדולים, מה שמייצג אצלו תחושת מסוגלות והצלחה, על אף הפער בנושאים האחרים וגם נותן לו מקום בשיח הכיתתי. אפשרות אחרת, היא לזהות מתי הילדים החלשים יותר בוחרים להצביע ולאפשר להם לענות את התשובה, גם אם היא תהיה שגויה בהסתברות גבוהה, כיוון שהיא מייצרת אצל התלמיד.ה תחושה שרואים אותה. בנוסף, כאשר ישנה תשובה שגויה, אפשר לשאול: "מישהו/י חושבים אחרת"? ואך להעביר את השאלה מבלי להאיר על הכישלון:)

# data[].attributes.body
I teach in classes of about 25 students (normally). I LOVE class discussion. It takes a lot of classroom managements skills but it engages my learners, and creates interest in the class when the students are able to voice their own opinions.

# data[].attributes.body
אשתף בזמן קבוע שקורה אצלנו בביה"ס והתנסיתי בו בזמן שהחלפתי מחנכת בחל"ד.
בכל בוקר פותחים את הבוקר עם שיח בוקר, זה יכול להיות בנושא רגשות, שיתוף על נושא מסוים, קלפי שיח וכו'
אני בחרתי במסגרת שיעורי עברית שלימדתי לפתוח בוקר בשיח בעד ונגד (נושא שלמדנו- טקסט על גני חיות) היה לנו כיסא "נגד" וכיסא "בעד" לפי תור כל אחד לפי הבחירה שלו התיישב על כיסא והביע טענה נגד\בעד, בהמשך שאלתי אותם מי מוכן להחליף כיסאות ולחשוב על טענה אחרת ...
תלמידים שהתביישו לדבר עמדו ליד התלמידים על הכיסאות ועזרו להם לחשוב על טענות וכך היו שותפים. את כללי השיח (מי מדבר ראשון, מתי מתחלפים וכו') התלמידים קבעו בעצמם בעזרת כרטיסי שאלות מנחות לפני שהתחלנו וכתבו את הכללים שבחרו על הלוח

# data[].attributes.body
בשיח הכיתתי אצלי אני משתדלת להציע לתלמידים כל מיני דרכים על מנת שגם התלמידים השקטים יביעו את דעתם. אני עושה זאת באמצעות שאילת שאלה בכיתה או מעלה נושא, תלוי בשיעור, ומבקשת מכל התלמידים לכתוב על פתק (או שאני מחלקת) או במחברת את דעתם. כך אני יוצרת לכל אחד הזדמנות לחשוב על מה ששאלתי, לאחר מכן מבקשת מתלמידים לשתף, לרוב ככל יש הרבה יותר תלמידים שרוצים להשתתף כי זה נתן להם זמן לחשוב ולעבד את השאלה שלי, גם לתלמידים שיש קושי בשליפה.

# data[].attributes.body
בכיתה שלי אני מנהלת שיח בכל בוקר בו התלמידים מוזמנים לשת, בחוויות שעברו, רגשות שהם מביאים איתם ליום ומחשבות שעוברות אצלם. פתיחת הבוקר ככה לדעתי תורמת לשיתו, והאווירה ומייצרת הזדמנות לשיח על בחירה, רגשות והתמודדות ופתרון בעיות משהו שחשוב לכיתה ולתלמידים אותם אני מלמדת (הפרעות התנהגות) בשיח זה גם אני משתפת בחוויות ורגשות וזה מקרב ביני ובין התלמידים וגם עוזר לתלמידים שיותר מתביישים לשתף.