# data[].attributes.headline
Кудакова Маргарита 9-А

# data[].attributes.subject
Кудакова Маргарита 9-А

# data[].attributes.body
Глобальними називають проблеми, які стосуються всього світу, призводять до значних, нерідко незворотних соціально- економічних і біологічних втрат на планеті, створюють загрозу існуванню людства і потребують для свого розв’язання координованої співпраці всіх країн. Серед них, своєю чергою, виокремлюють вужчі аспекти, що впливають на окремі сторони життя людства. Наприклад, проблема етнічних воєн, енергетична проблема, проблеми освіти та охорони здоров’я тощо. Водночас чіткого поділу немає: усі глобальні проблеми взаємопов’язані, навіть часткове розв’язання однієї може кардинально вплинути на іншу. На теперішньому етапі розвитку суспільства загострилися політичні питання, особливо проблема збереження миру. Водночас слід усвідомлювати, що серед глобальних проблем немає важливих чи другорядних.
Для подолання екологічних загроз людство виробило низку заходів. Серед них — перехід до матеріало- й енергозбережувальних технологій, а в перспективі — до замкнутих циклів використання ресурсів та маловідходного виробництва. Екологічно шкідливі виробництва, які поки що не можна закрити, варто розосереджувати. А природно-заповідні території, особливо в районах із вразливими й нестабільними екологічними системами (тундра, пустеля, вологі екваторіальні ліси), — розширювати. Важливим є залучення досвіду раціонального природокористування, розроблення регіональних схем використання ресурсів залежно від природних, економічних та соціальних особливостей території. У країнах світу вже зроблено конкретні кроки, щоб обмежити забруднення атмосфери: підписано протоколи щодо поступового скорочення викидів вуглекислого газу (головного «винуватця» утворення парникового ефекту), припинення виробництва фреонів, які руйнують озоновий шар. Украй важливою є екологічна освіта населення. Щоб уникнути екологічної кризи, потрібно створити дієві міжнародні механізми для розв’язання екологічних проблем і збереження довкілля. У нашій країні вимога охорони навколишнього середовища є одним з положень угоди України з ЄС. Єдиним шляхом до екологічної безпеки тепер і в майбутньому є формування нового бачення життєдіяльності українського суспільства, спрямованого на екологізацію виробництва, споживання, політики, освіти. Важливо стимулювати підприємства, що впроваджують систему екологічного управління, застосовують екологічну перевірку, сертифікацію виробництва продукції та її якості згідно з міжнародними природоохоронними стандартами.

# data[].attributes.headline
Волонець Валерія 9-А

# data[].attributes.subject
Волонець Валерія 9-А

# data[].attributes.body
Сучасні тенденції розвитку світового ринку товарів та послуг.
Серед основних тенденцій розвитку світового ринку товарів і послуг на сучасному етапі можна виділити наступні;

■ прискорений розвиток міжнародної торгівлі після Другої світової війни і переважне зростання зовнішньої торгівлі порівняно з загальними темпами господарського розвитку країн;

■ істотний вплив чинників, що діють у сфері виробництва (структурних зрушень і циклічних коливань світового господарства);

■ зростання експортної (а в деяких випадках й імпортної) квоти, що свідчить про все більше залучення країн до світової економіки і зростаючий вплив на національні господарства процесів, що відбуваються на світовому ринку;

■ інтеграція, що заглиблюється, яка виявляється в міждержавному регулюванні економічної взаємозалежності, формуванні регіональних господарських комплексів зі структурою та пропорціями, що обернені на потребу регіону в цілому, знятті внутрішніх бар'єрів на шляху зовнішньоекономічної діяльності, проведенні погодженої регіональної економічної політики

# data[].attributes.headline
Легка промисловість. Бойко Денис 9-А

# data[].attributes.subject
Легка промисловість. Бойко Денис 9-А

# data[].attributes.body
Легка промисловість-це комплексна галузь,що включає майже 20 підгалузей,які можуть бути об'єднані в три групи. Легка промисловість є однією з найважливіших серед галузей виробництва непродовольчих товарів.

# data[].attributes.headline
Сургутська Яна 

# data[].attributes.subject
Сургутська Яна 

# data[].attributes.body
Склад легкої промисловості та її виробничі зв’язки

Основну частину побутових товарів виробляє легка промисловість. Вона включає текстильне виробництво, виробництво одягу, шкіри та взуття, виготовлення виробів із хутра та галантерейне виробництво. Кінцевою продукцією текстильного виробництва є тканини. Швейна промисловість з тканин виробляє готовий одяг та інші вироби побутового та технічного призначення. Шкіряно-взуттєва промисловість виготовляє натуральну шкіру та шкірозамінники, а також вироби з них: взуття та шкіряний одяг. Хутряна промисловість спеціалізується на виготовленні виробів з хутра тварин диких, кліткового утримання та свійських. Галантерейне виробництво виготовляє сотні дрібних побутових товарів повсякденного попиту.

# data[].attributes.headline
Сургутська Яна 

# data[].attributes.subject
Сургутська Яна 

# data[].attributes.body
Машинобудува́ння — комплексна галузь обробної промисловості України, до якої входять: приладобудування, верстатобудування, хімічне, металургійне, енергетичне, сільськогосподарське, важке й транспортне машинобудування, машинобудування для легкої та харчової промисловості, електротехнічна, електронна промисловість і обчислювальна техніка.
Машинобудування — найбільш складна і диференційована галузь промисловості, яка виробляє машини та верстати, прилади та агрегати, різноманітні механізми промислового, побутового і військового призначення, прилади та обладнання для наукових досліджень.

Є базовою галуззю промисловості України, від якої залежать провідні галузі економіки та стабільність їх функціонування.

Найпотужнішими підприємствами машинобудування України є: «Азовмаш» (м. Маріуполь); ДП «Завод “Електроважмаш”» (м. Харків); «Кременчуцький автомобільний завод»; «Львівсільмаш»; «Львівський автобусний завод»; «Нікопольський кранобудівний завод»; «Південний машинобудівний завод» (м. Дніпро); «Полтавський турбомеханічний завод»; «Сумське машинобудівне науково-виробниче об’єднання»; «Турбоатом» (м. Харків); «Харківський завод тракторних двигунів»; «Харківський тракторний завод»; «Херсонський машинобудівний завод» та ін.

Машинобудування — одна з провідних галузей, що використовують інновації. Воно посідає друге місце за часткою інноваційних підприємств в Україні (після підприємств з виробництва коксу та нафтопереробки). 2011 24,5 % машинобудівних підприємств використовували інновації (рівень застосування інновацій для промисловості в цілому становив 16,2 %), але цей показник є невисоким у порівнянні з розвинутими країнами світу.
2016 у структурі переробної промисловості за обсягом реалізованої продукції машинобудування становило близько 6 %. В галузі було зосереджено понад 15 % вартості основних засобів, майже 6 % оборотних активів вітчизняної промисловості та понад 22 % загальної кількості найнятих робітників. За січень — серпень 2019 реалізовано 120 280,4 млн грн продукції машинобудівної галузі (проти 140 539,3 млн грн за 2012), що становить 7 % (10,3 % за 2012) у підсумку до промисловості загалом. З цього обсягу 44,1 % реалізовано за кордон. З усіх виготовлених електродвигунів, генераторів і трансформаторів експортовано 46,7 %; побутових приладів — 67,3 %; машин і устаткування загального призначення — 57,4 %; автотранспортних засобів, причепів і напівпричепів — 66,3 %; вузлів, деталей і приладдя для автотранспортних засобів — 92,9 %.

Охоплює сукупність галузей, які виробляють великогабаритні та металомісткі машини й устаткування для електроенергетики, металургії, добувної промисловості, а також будівельно-шляхове, підйомно-транспортне устаткування.

У важкому машинобудуванні переважають дрібносерійне та індивідуальне виробництва. Зазвичай спеціалізація підприємства пов’язана з однією галуззю або навіть з одним типом устаткувань. Більшість підприємств важкого машинобудування України оснащені важкими верстатами та мостовими кранами, мають унікальні виробничі підрозділи, заготівельну базу, механозбиральні цехи. Великі потреби в металі для виготовлення продукції зумовлюють тяжіння підприємств важкого машинобудування до металургійних баз. Серед найбільших підприємств — Новокраматорський машинобудівний завод, Маріупольський, Слов’янський заводи важкого машинобудування, ПАТ «Дніпроважмаш», ПАТ «Турбоатом», ПАТ «Азовмаш», Крюківський вагонобудівний завод.

Виробництво металургійного устаткування в Україні майже повністю зосереджене в Донбасі та Придніпров’ї. Великі заводи гірничошахтного та гірничорудного машинобудування працюють у містах Кривому Розі (ПАТ «КриворіжНДПІРудМаш», ТОВ «Завод бурової техніки “ДСД”»), Донецьку, Дніпрі; нафтодобувного, нафтопереробного та хімічного — у Сумах (ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об’єднання») та Бердичеві (АТ «Бердичівський машинобудівний завод “Прогрес”»). Найбільшими центрами підйомного транспортного устаткування є Львів, Одеса, Харків, Дніпро, Нікополь. Центром енергетичного машинобудування є м. Харків (ДП «Електроважмаш»).

# data[].attributes.headline
Яременко Максим

# data[].attributes.subject
Яременко Максим

# data[].attributes.body
Машинобудування України або машинобудівна промисловість України
Найважливіше комплексне виробництво обробної промисловості України, яка включає проєктування, виробництво й експлуатацію машин та інструментів.
Загальна характеристика:
Виробництва загального машинобудування України станом на 01.01.2008 р. нараховують більше 1000 підприємств різних форм власності та призначення.

Структура виробництв машинобудування дуже різноманітна. Важливі та найбільш розвинуті такі його ланки, як важке, транспортне, сільськогосподарське машинобудування, верстатобудування, приладобудування, радіотехнічне та електротехнічне виробництво, обладнання для інших галузей промисловості, особливо хімічної та харчової.

Вартість основних засобів машинобудування України за 2001—2007 рр. збільшилась на 39 088 млн ₴ та у 2007 р. становила 89 678 млн ₴, це майже 14 % вартості основних засобів промислового комплексу. Хоча вартість введених у дію основних засобів у 2007 р. була в 6 разів більша від вартості ліквідованих основних засобів, але ступінь зносу основних засобів все одно був найбільшим за 6 останніх років і становив 68,9 %.

Інноваційна активність у виробництві недостатня. Лише близько 14 % підприємств здійснюють інноваційну діяльність, хоча працює значна кількість наукових і конструкторських організацій. У 2005 р. впроваджено лише 1273 нових технологічних процеси, в 2006 р. та 2007 р. цей показник скоротився майже вдвічі і становив відповідно 798 та 755 нових технологічних процесів. З цих нових технологічних процесів лише половина є ресурсозбережні та безвідходні. Однією з основних причин низької інноваційної активності є незначні обсяги фінансування. Обсяг фінансування інноваційної діяльності промисловості з кожним роком зростає, якщо у 2003 р. цей показник дорівнював 3059,8 млн ₴, то у 2007 р. він дорівнював 10 821 млн ₴. У машинобудуванні обсяг фінансування інноваційної діяльності в 2007 р. становив 2573,507 млн ₴, в тому числі лише за рахунок державного бюджету 78,137 млн ₴ (3 %).

Розподіл машинобудівних підприємств України за формами власності станом на 01.01.2009 р.: 59 % — суб'єкти колективної власності; 24 % — суб'єкти загальнодержавної власності; 12 % — суб'єкти комунальної власності; 5 % — суб'єкти приватної власності.

# data[].attributes.headline
Сургутська Яна 9-А

# data[].attributes.subject
Сургутська Яна 9-А

# data[].attributes.body
Машинобудування України або машинобудівна промисловість України (англ. Machine industry) — найважливіше комплексне виробництво обробної промисловості України, яка включає проєктування, виробництво й експлуатацію машин та інструментів.
Виробництва загального машинобудування України станом на 01.01.2008 р. нараховують більше 1000 підприємств різних форм власності та призначення.

Структура виробництв машинобудування дуже різноманітна. Важливі та найбільш розвинуті такі його ланки, як важке, транспортне, сільськогосподарське машинобудування, верстатобудування, приладобудування, радіотехнічне та електротехнічне виробництво, обладнання для інших галузей промисловості, особливо хімічної та харчової.

Вартість основних засобів машинобудування України за 2001—2007 рр. збільшилась на 39 088 млн ₴ та у 2007 р. становила 89 678 млн ₴, це майже 14 % вартості основних засобів промислового комплексу. Хоча вартість введених у дію основних засобів у 2007 р. була в 6 разів більша від вартості ліквідованих основних засобів, але ступінь зносу основних засобів все одно був найбільшим за 6 останніх років і становив 68,9 %.

Інноваційна активність у виробництві недостатня. Лише близько 14 % підприємств здійснюють інноваційну діяльність, хоча працює значна кількість наукових і конструкторських організацій. У 2005 р. впроваджено лише 1273 нових технологічних процеси, в 2006 р. та 2007 р. цей показник скоротився майже вдвічі і становив відповідно 798 та 755 нових технологічних процесів. З цих нових технологічних процесів лише половина є ресурсозбережні та безвідходні. Однією з основних причин низької інноваційної активності є незначні обсяги фінансування. Обсяг фінансування інноваційної діяльності промисловості з кожним роком зростає, якщо у 2003 р. цей показник дорівнював 3059,8 млн ₴, то у 2007 р. він дорівнював 10 821 млн ₴. У машинобудуванні обсяг фінансування інноваційної діяльності в 2007 р. становив 2573,507 млн ₴, в тому числі лише за рахунок державного бюджету 78,137 млн ₴ (3 %).

Розподіл машинобудівних підприємств України за формами власності станом на 01.01.2009 р.: 59 % — суб'єкти колективної власності; 24 % — суб'єкти загальнодержавної власності; 12 % — суб'єкти комунальної власності; 5 % — суб'єкти приватної власності.

# data[].attributes.headline
Жилун Жанна 9-Б

# data[].attributes.subject
Жилун Жанна 9-Б

# data[].attributes.body
Машинобудування – найважливіше із сучасних виробництв матеріальної сфери, значення якого неухильно зростає під впливом науково-технічного прогресу. Сьогодні неможливо уявити життя людини без машин: ані на виробництві, ані у сфері послуг, ані у побуті. Створюючи знаряддя праці, машинобудування саме істотно впливає на темпи й напрями науково-технічного прогресу в інших галузях господарства, зростання продуктивності праці та ефективність виробництва.

Машинобудування як промислове виробництво виникло в ході промислових переворотів в країнах Європи у ХVІІІ ст. Тоді поняття «машина» (від лат. machen – пристрій) означало технічний засіб, робота якого ґрунтується на використанні механічного руху з метою виконання певної роботи або одержання енергії. Перші машини були дуже металомісткими. Їх основним призначенням було замінити важку фізичну працю людини.

Становлення і розвиток машинобудування тривало протягом кількох століть. У конструювання нових машин увесь час впроваджувалися все нові й нові відкриття фізики. Загальносвітовою тенденцією стало постійне ускладнення машин та розширення їх асортименту. Із часом машини почали робити все меншими за габаритами, тобто відбулася їх мініатюризація. Металомісткість зменшилася, водночас зросла праце- та наукомісткість виробництва. Набули розвитку такі новітні виробництва, як електроніка, робототехніка, біомеханіка, моделювання біологічних систем. Сучасні «некласичні» машини вже здатні замінити людину під час виконання інтелектуальної роботи: моделювати будь-які процеси з використанням програмових продуктів, застосовувати комп’ютеризовані системи автоматизованого проектування та системи безперервного управління виробничим циклом. Нині машини слідкують за екологічним станом навколишнього середовища, роботою систем опалювання, рухом транспорту, керують виробництвом без участі людини. Новітні машини є в медицині, військовій справі, навчанні, повсякденному житті. Комп’ютери, телевізори, мобільні телефони, радіоприймачі, електронні годинники, електролампи, побутові прилади, роботи, лазерні верстати – усе це машини.

Отже, машинобудування – система виробництв важкої промисловості, що складається з проектування, виробництва та експлуатації різноманітних машин та устаткування.

Сучасні тенденції розвитку машинобудування. Для створення нових машин широко застосовуються принципи інженерії, фізики, матеріалознавства. Для цього необхідна спеціальна підготовка кваліфікованої фахової спільноти.

# data[].attributes.headline
Салов Кирил 9-Б

# data[].attributes.subject
Салов Кирил 9-Б

# data[].attributes.body
Машинобудування - це галузь виробництва, пов'язана з проектуванням, виробництвом та експлуатацією різноманітних машин і устаткування. Ця галузь має дуже велике значення для розвитку промисловості, транспорту та інших сфер життєдіяльності людей.
Сучасне машинобудування сформувалося у XX столітті, але його коріння сягають ще давніших часів. На сьогоднішній день головними виробниками машин та устаткування є США, Японія, Німеччина, Китай та Італія.
США є лідером у виробництві автомобілів, літаків, комп'ютерів, медичного устаткування та інших видів техніки. Японія відома своїми високотехнологічними інноваціями, виробництвом автомобілів, комп'ютерів, оптичного устаткування тощо. Німеччина є лідером у виробництві машин, вантажівок, машинного устаткування, хімічних речовин та інших продуктів. Китай - один з найбільших виробників автомобілів, електроніки, телекомунікаційного устаткування та іншої техніки. Італія славиться виробництвом швейної та взуттєвої техніки, а також машинного устаткування та хімічних речовин.
Крім того, є країни, що займаються спеціалізованою виробництвом певних видів техніки. Наприклад, Швеція славиться виробництвом підшипників, Франція - виробництвом літаків, Швейцарія - виробництвом годинників.
У деяких країнах виробництво машин і устаткування може бути залежним від зовнішньої допомоги, інвестицій та технологій. Такі країни можуть мати менш розвинену промисловість, низький рівень технологій та малу кількість виробництва машин та устаткування.

# data[].attributes.headline
Кудакова Маргарита

# data[].attributes.subject
Кудакова Маргарита

# data[].attributes.body
Роль машинобудування в сучасному світі.
Машинобудування стало провідним напрямком усієї індустрії розвинених держав. На його розвитку завжди позначався науково-технічний прогрес. Під його впливом суттєво змінилася вся структура машинобудування. Зараз усю сукупність виробництв, які випускають устаткування всіх видів і призначень, відносять до загального машинобудування. Транспортне машинобудування охоплює виробництва, які виготовляють усі види наземних, водних і повітряних транспортних засобів. Електротехнічне машинобудування випускає обладнання для виробництва електричної енергії, передачі її споживачам та перетворення на інші види енергії. Зараз з електротехнічної промисловості виділилася майже самостійна складова — електронне машинобудування.

Машинобудування — найбільш наукоємна складова всієї індустрії з найвищою часткою продукції, яка створюється з урахуванням найновіших досягнень науки і техніки. Від рівня його розвитку залежать зростання продуктивності суспільної праці та рівень розвитку країн.

Машинобудування відіграє дуже важливу роль у світовому господарстві. Випускаючи найрізноманітнішу продукцію, без якої сьогодні не може обійтися жоден вид економічної діяльності, воно забезпечує технічну озброєність, комплексну механізацію й автоматизацію виробничих процесів у всіх секторах економіки.

Машинобудування також задовольняє потреби населення в різноманітних приладах побутового призначення. Попит на таку масову продукцію — важливий рушій розвитку багатьох виробництв машинобудування, що працюють на споживчий ринок.

# data[].attributes.headline
Маніта Ангеліна 9-Б

# data[].attributes.subject
Маніта Ангеліна 9-Б

# data[].attributes.body
Машинобудування - цілий комплекс галузей обробної промисловості. Умовно в складі машинобудування світу можна виділити три великі групи, що охоплюють понад 90 % усіх товарів, які випускаються цією галуззю, і є приблизно рівними за вартістю продукції: 1) загальне машинобудування; 2) транспортне машинобудування; 3) електротехніка (включаючи електроніку).

Без машинобудівної продукції існування людства просто неможливе. Машинобудування є головною галуззю промисловості світу. Приблизно 90 % його продукції забезпечують індустріально розвинені країни. Лідерами в цій галузі є США, Японія, Німеччина, Великобританія, Франція, Росія, Іспанія, Китай, Бразилія. В економічно відсталих країнах частка продукції машинобудування в загальному обсязі обробної промисловості не перевищує 20 %.

Найбільш розгалуженим є загальне машинобудування, що налічує понад 300 різних виробництв. Виробництво цієї досить складної продукції тяжіє в основному до індустріально розвинутих країн і багато у чому визначається наявністю кваліфікованої робочої сили. Наприклад, верстатобудування - приналежність здебільшого "елітних" держав, як-от: Японії, Німеччини, США, Італії, Швейцарії. Особливо виділяється Японія, що масово виробляє висококласну робототехніку, випереджаючи як американських, так і європейських конкурентів.
Аналогічна картина в розміщенні спостерігається у сфері важкого машинобудування, яке виробляє устаткування для окремих галузей індустрії. Таке виробництво найкраще розвинуте насамперед у таких країнах, як США, Японія, Німеччина, Велика Британія.

Відбулися істотні зміни в територіальному розподілі праці між країнами у випуску продукції транспортного машинобудування. Так, колись провідні суднобудівельні держави - Велика Британія, Італія, Нідерланди, США - поступилися лідерством у світовому суднобудуванні Південній Кореї, Японії, Фінляндії, Бразилії. Вагонобудування плавно "переміщається" до середньорозвинутих країн - Індії, Бразилії, Аргентини, Туреччини, Мексики, Ірану, Таїланду, Чилі, Колумбії, а в перші чотири країни - і локомотивобудування. У цих процесах вагому роль відіграла дешевша наймана праця, що використовується у нових країнах.

У сучасних умовах зазнали істотних змін чинники розміщення і автомобільної промисловості. Раніше підприємства автомобільної промисловості явно тяжіли до центрів виробництва металу, гуми, зручних транспортних комунікацій тощо. Завдяки цьому виникли центри, наприклад, у Детройті (США), у Турині (Італія), на острові Хонсю (Японія). Сьогодні спеціалізовані заводи з випуску окремих деталей, вузлів і агрегатів усе частіше виникають там, де є робоча сила і попит.
У виробництві автомобілів тривалий час поперемінно лідирують дві країни - США і Японія. Стабільним обсягом випуску автопродукції відрізняються й деякі інші країни (Франція, Італія, Іспанія, Росія тощо). Утім нині більш правильно говорити не про географію японського, американського або французького автомобілебудування, а про географію економічної діяльності автомобільних ТНК. Адже автобудування давно вже вийшло за рамки державних кордонів. Приблизно половина випущених автомобілів використовується для заміни транспортних засобів, що вибувають з ладу, а половина йде на приріст автопарку. Чверть випуску становлять вантажні автомобілі та автобуси. Щороку у світі випускається 40-45 млн автомобілів.

# data[].attributes.headline
Лапа Ігор 9-Б

# data[].attributes.subject
Лапа Ігор 9-Б

# data[].attributes.body
Машинобудування і металообробка є великою комплексною галуззю обробної промисловості України. В ній зайнята понад третина промислового персоналу. Вона складається з власне машинобудування і металообробки. Машинобудування є основою технічного і технологічного прогресу.

Принципова схема машинобудівного виробництва така: метал надходить на переробку до ливарного, пресового чи ковальського цеху, звідти (а також прокат з металургійного заводу) — до механічного цеху для виготовлення деталей машин. Далі у складальному цеху з них виготовляють готову продукцію.

В Україні розвинуте широкопрофільне машинобудування, підприємства якого формують складний, взаємопов'язаний машинобудівний комплекс. До його складу входять усі основні галузі машинобудування. Провідне місце посідають приладобудування, тракторне і сільськогосподарське машинобудування, де зайнято близько п'ятої частини тих, хто працює в машинобудуванні. Розвиваються автомобілебудування, промисловість металевих конструкцій, верстатобудівна та інструментальна, гірничошахтне і гірничорудне машинобудування тощо.

Характерною особливістю галузі є розширення випуску виробів, що раніше доставлялися з-за кордону, підвищення якості деяких видів продукції. Проте машинобудування не поминули кризові явища, які призвели до значного скорочення випуску продукції, погіршення зв'язків, розбалансування виробництва.

Приладобудування включає виробництво різних приладів для контролю, вимірювання, а також засоби обчислювальної техніки, автоматики тощо. На розміщення приладобудування вирішальний вплив має наявність в тому чи іншому регіоні, населеному пункті висококваліфікованих інженерно-технічних і робітничих кадрів. Центрами приладобудування є великі вузівські та наукові центри, де готують такі кадри.
В Україні можна виділити певні групи міст, які спеціалізуються на виробництві тих чи інших приладів. Прилади для контролю і регулювання технологічних процесів випускають у Києві, Івано-Франківську, Луцьку, Харкові. Найбільшими центрами виробництва електровимірювальних приладів є Київ, Львів, Житомир; радіовимірювальних приладів — Львів, Ужгород, Київ; приладів для механізації та автоматизації інженерної та управлінської праці — Кіровоград, Умань, Харків; засобів обчислювальної техніки — Київ, Вінниця, Чернівці; оптико-механічних приладів і апаратури — Харків, Суми, Одеса.

# data[].attributes.headline
Лапа Ігор 9-Б

# data[].attributes.subject
Лапа Ігор 9-Б

# data[].attributes.body
Машинобудування – основна галузь промисловості. Вона визначає рівень науково-технічного прогресу і зростання продуктивності праці в усьому господарстві, оскільки забезпечує його машинами, обладнанням, приладами та іншою технікою. Саме продукція машинобудування забезпечила революційні зміни в обсягах виробництва різноманітної продукції, у характері праці людини, а також увесь час висувала вимогу щодо кваліфікації, освіти, культури виробництва. Основним конструкційним матеріалом у машинобудуванні є чорний метал. Отже, головний сировинний постачальник — чорна металургія. Водночас у сучасному машинобудуванні чорні метали все частіше заміняються кольоровими, насамперед легкими (алюміній), а також композитами (матеріали з металів, пластмас, кераміки) і пластмасами.
Машинобудування займає головне місце в промисловому виробництві і впливає на розвиток усіх галузей господарської діяльності. Воно характеризує науково-технічний рівень країни та її обороноздатність. У розвинених країнах на машинобудування припадає близько 35% внутрішнього валового продукту.

# data[].attributes.headline
Найбільші країни-виробники полімерів, мінеральних добрив, фармацевтичної продукції. Волонець Валерія 9-А клас

# data[].attributes.subject
Найбільші країни-виробники полімерів, мінеральних добрив, фармацевтичної продукції. Волонець Валерія 9-А клас

# data[].attributes.body
Провідним сектором хімічної промисловості нині є основна хімія, яка виробляє кислоти, луги і мінеральні добрива. Виробництво мінеральних добрив (калійних, фосфатних, азотних та комплексних) постійно зростає через збільшення попиту сільського господарства.Основними виробниками добрив у світі є Китай, США, Канада, Індія і Росія. Виробництво калійних добрив не потребує великої кількості енергії і палива, але використовує велику кількість сировини. . У світі швидкими темпами розвивається виробництво продукції органічного синтезу (пластмас, хімічних волокон, синтетичних смол і каучуків). Основними виробниками хімічних волокон є як розвинені країни, так і країни, що розвиваються: Китай, США, Республіка Корея, Індія, Індонезія, Японія, Таїланд.Динамічно розвивається у світі хіміко-фармацевтична промисловість. Виробництво товарів цієї галузі хімії зосереджено переважно в розвинених країнах світу, там де розвивається наука й активно готують висококваліфіковані кадри.

# data[].attributes.headline
Жилун Жанна 9-Б

# data[].attributes.subject
Жилун Жанна 9-Б

# data[].attributes.body
Відомості про найбільшу металургійну компанію світу:
ArcelorMittal — найбільша металургійна компанія світу, що контролює близько 10% світого ринку сталі. Компанія має представництва в 60 країнах світу. АрселорМіттал веде свою металургійну діяльність на чотирьох континентах, включаючи як розвинені ринки, так і ринки, що розвиваються. Близько 38% сталі виробляється в Америці, 46% – в Європі і 16% – в інших регіонах, серед яких Казахстан, Південна Африка та Україна Акції компанії АрселорМіттал котируються на фондових біржах Нью-Йорка (під торговим знаком MT), Амстердама (MT), Парижа (MT), Люксембурга (MT), Барселони (MTS), Більбао (MTS), Мадрида (MTS) і Валенсії (MTS ).

Дохід. Чистий дохід від реалізації продукції за 2019 рік – 62,4 млрд грн (у порівнянні з 68,0 млрд грн у 2018 році). Чистий збиток – 2,3 млрд грн (у порівнянні з 9,5 млрд грн чистого прибутку у 2018 році). Незважаючи на те, що 2019 рік приніс компанії збитки, «АрселорМіттал Кривий Ріг» не зупинив заплановану програму модернізації та інвестував у розвиток виробництва 415,4 млн доларів. З них операційні витрати склали 116 млн дол., а капітальні – 299,4 млн дол.
Скандали
В липні 2019 року "ArcelorMittal Кривий Ріг" заявив про масштабні обшуки з боку СБУ, вилучення обладнання та документів заводу. В СБУ підтвердили факт обшуку та пояснили, що це пов'язано з розслідуванням справи про екоцид. У спецслужбі кажуть, що обшуки йдуть в рамках розслідування кримінальної справи про забруднення навколишнього середовища заводом. У 2021 році У Балці Зеленій в південній частині Кривого Рогу, де підприємство "АрселорМіттал Кривий Ріг" побудувало новий відвал "Степовий-2", побували вчені. Вони зафіксували види рослин і тварин, що охороняються Червоною книгою України і Дніпропетровської області та Бернською конвенцією.
Цікаві факти
Компанія має свій «університет» - це не класичний університет, в якому є студенти, заліковки і лекції. Це - навчальний центр ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», де працівники підприємства мають можливість отримувати нові знання, розвиватися і обмінюватися професійним досвідом.

# data[].attributes.headline
Кудакова Маргарита 9-А

# data[].attributes.subject
Кудакова Маргарита 9-А

# data[].attributes.body
Види мінеральних ресурсів та закономірності їх розміщення.

Мінеральні ресурси (корисні копалини) — це група природних речовин мінерального походження, що використовується для виробництва енергії, різних матеріалів шляхом їх видобутку та переробки в різних галузях господарства.

За господарським призначенням корисні копалини поділяють на:

-       паливні (горючі): нафта, природний газ, вугілля, горючі сланці, торф. Вони мають  осадове походження, тому утворюються в осадовому чохлі платформ, у межах тектонічних западин та крайових прогинів;

-       рудні (металеві). Розрізняють руди чорних металів , кольорових металів , рідкісноземельних металів , благородних  газів, радіоактивних металів . Вони мають переважно магматичне та метаморфічне походження. Їх родовища зосереджені на щитах давніх платформ або в областях складчастості;

-       нерудні (неметалеві): хімічна сировина (сірка, кам’яна сіль, калійні солі), будівельна сировина (піски, крейда, глини, граніти, мармури), сировину для металургійної промисловості , напівкоштовне та коштовне каміння тощо. Нерудні корисні копалини мають різноманітне походження та широкі сфери використання.

2.Ресурсозабезпеченість.

Ресурсозабезпеченість — співвідношення розвіданих запасів мінеральних ресурсів та розмірів їх використання.

3.Ресурсозабезпеченість країн світу.

Мінеральні ресурси розміщені на планеті нерівномірно, тому показники ресурсозабезпеченості країн світу дуже різняться. Найбільший перелік та обсяги ресурсів мінеральних корисних копалин зосереджені в США, Китаї, Росії. Потужними запасами корисних копалин також володіють Індія, Бразилія, Австралія. Багато країн світу мають великі запаси певного виду мінеральних ресурсів, наприклад: Чилі — мідні руди, Марокко — фосфорити, Гвінея — алюмінієві руди (боксити).

У наші часи потреба країн світу в певному виді мінеральної сировини вирішують за допомогою міжнародної торгівлі.

# data[].attributes.headline
Жилун Жанна 9-Б

# data[].attributes.subject
Жилун Жанна 9-Б

# data[].attributes.body
Загальна характеристика лісів України

Ліси України за своїм призначенням і розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі та інші функції та забезпечують потреби суспільства в лісових ресурсах.

До особливостей лісів та лісового господарства України відносяться:

- відносно низький середній рівень лісистості території країни;

- зростання лісів у різних природних зонах (Полісся, Лісостеп, Степ, Українські Карпати та гірський Крим), що містить істотні відмінності щодо лісорослинних умов, методів ведення лісового господарства, використання лісових ресурсів та корисних властивостей лісу;

- переважно екологічне значення лісів та висока їх частка (до 50%) з режимом обмеженого лісокористування;

- високий відсоток заповідних лісів (16,1%), який має стійку тенденцію до зростання;

- історично сформувалась ситуація закріплення лісів за численними постійними лісокористувачами (для ведення лісового господарства ліси надані  в постійне користування підприємствам, установам і організаціям кількох десятків міністерств і відомств);

- значна площа лісів зростає у зоні радіоактивного забруднення;

- половина лісів України є штучно створеними та потребують посиленого догляду.

Загальна площа лісового фонду України становить – 10,4 млн га, із яких вкритих лісовою рослинністю – 9,6 млн га. Лісистість території країни становить 15,9%. За 50 років площа лісів зросла на 21%, а запас деревини майже у три рази.
Запас деревини в лісах оцінюється в межах 2102 млн куб. м. Загальна середня зміна запасу сягає 35 млн куб. м.  Середня щорічна зміна запасу на 1 га у лісах Держлісагентства дорівнює 4 куб.м і коливається від 5 куб. м в Карпатах до 2,5 куб. м  у Степовій зоні. Відбувається поступове збільшення запасу, що підтверджує значний економічний і природоохоронний потенціал лісів України.

# data[].attributes.headline
Поліщук Максим 9-Б

# data[].attributes.subject
Поліщук Максим 9-Б

# data[].attributes.body
Лісове господарство.
Ліс і лісові ресурси завжди мали для людини велике значення. Окрім заготівлі деревини ліс забезпечує заготівлю грибів, дикорослих плодів, горіхів, ягід, лікарських рослин, сіна, березового соку, меду. У лісі у період полювання відбувається відстріл промислово-мисливських тварин.

Доглядом за лісом опікуються спеціальні установи - лісництва. В Україні вони підпорядковані Державному комітету лісового господарства (Держкомлісгоспу). Залежно від характеру використання ліси бувають промислового та непромислового призначення (мал. 56). Ліси промислового призначення використовують для одержання ділової деревини, тобто придатної за розмірами та якістю для промислової переробки, а також використання кругляку. У них здійснюються вирубки лісу, а після того обов’язкове лісовідновлення. Зрілим для більшості порід дерев вважається вік 80 років. У лісах непромислового призначення можуть проводитися лише санітарні вирубки, тобто вибіркові з метою поліпшення стану та видового складу дерев. В Україні таких лісів близько 57% від усього лісового фонду. Такі лісові ділянки залежно від використання поділяють на водозахисні, полезахисні, протизсувні, заповідні, рекреаційні, зелену зону в містах та навколо них. У місцях, де лісу немає, його за необхідності штучно насаджують.

# data[].attributes.headline
Радчук Юлія 9-Б

# data[].attributes.subject
Радчук Юлія 9-Б

# data[].attributes.body
Лісове господарство в Україні

Україна має низький рівень лісистості території: природними лісами вкрито 14,3 % території України та 2,6 % – штучними лісонасадженнями. Через те рівень забезпеченості діловою деревиною в нашій державі недостатній. До 80 % її імпортується. Високим рівнем лісистості вирізняються лише Карпати (40,2 %) та Полісся (25,5 %). Ліси зростають у різних природних умовах, що мають істотні відмінності щодо методів ведення лісового господарства і використання лісових ресурсів. В Україні значення лісів є переважно екологічним та високою є їх частка з режимом обмеженого лісокористування. Частина лісів зростає у зоні радіоактивного забруднення, де їх використання можливе лише з науковою метою. Нині в Україні половина лісів є штучно створеними і потребують посиленого догляду. За рахунок них площа лісів у минулому зростала. Останнім часом темпи відтворення лісів уповільнилися. Лісове господарство страждає через неконтрольовану вирубку лісу без подальшого лісовідновлення. Ліси знищуються варварським способом навіть на території деяких національних парків. Особливо це небезпечно у горах та на стрімких схилах рівнин через зсуви ґрунту та селі. За прогнозами екологів, якщо такими темпами площа лісів скорочуватиметься й надалі, в Україні їх не залишиться у найближчі 50 – 70 років.

# data[].attributes.headline
Сургутська Яна 9-А 

# data[].attributes.subject
Сургутська Яна 9-А 

# data[].attributes.body
Лісове господарство світу й України
Лісове господарство

Ліс і лісові ресурси завжди мали для людини велике значення. Окрім заготівлі деревини ліс забезпечує заготівлю грибів, дикорослих плодів, горіхів, ягід, лікарських рослин, сіна, березового соку, меду. У лісі у період полювання відбувається відстріл промисловомисливських тварин.

Доглядом за лісом опікуються спеціальні установи – лісництва. В Україні вони підпорядковані Державному комітету лісового господарства . Залежно від характеру використання ліси бувають промислового та непромислового призначення.

ліси промислового призначення використовують для одержання ділової деревини, тобто придатної за розмірами та якістю для промислової переробки, а також використання кругляку. У них здійснюються вирубки лісу, а після того обов’язкове лісовідновлення. Зрілим для більшості порід дерев вважається вік 80 років;

у лісах непромислового призначення можуть проводитися лише санітарні вирубки, тобто вибіркові з метою поліпшення стану та видового складу дерев. В Україні таких лісів близько 57 % від усього лісового фонду. Такі лісові ділянки залежно від використання поділяють на водозахисні, полезахисні, протизсувні, заповідні, рекреаційні, зелену зону в містах та навколо них. У місцях, де лісу немає, його за необхідності штучно насаджують.

# data[].attributes.headline
Кудакова Маргарита 9-А

# data[].attributes.subject
Кудакова Маргарита 9-А

# data[].attributes.body
Лісове господарство охоплює види економічної діяльності, пов’язані з вирощуванням і заготівлею лісу та одержанням дикорослої лісової продукції. До його складу входять:

• лісівництво (вирощування й посадка саджанців, догляд і охорона лісів);

• лісозаготівля (рубання лісу для заготівлі ділової та паливної деревини, вирубування лісу під сільськогосподарські площі);

• збирання дикорослих лісових продуктів (жолудів, каштанів, моху, соків, живиці, природних смол, корку, бальзамів, дикорослих луб’яних рослин, матеріалів для плетіння — верби, очерету, бамбуку тощо, збирання насіння дерев і чагарників для лісонасаджень та ін.).

Отже, продукція лісового господарства переважно є сировиною для переробної промисловості (деревообробного і целюлозно-паперового виробництв, легкої та харчової промисловості), будівельним матеріалом, паливом або має декоративно-побутове призначення.

Діяльність лісового господарства поширюється на лісовкриті території планети. У минулому ліси (разом з чагарниками) майже суцільно вкривали природні зони, які ми називаємо лісовими, а також гірські території до певної висоти. Сьогодні великі частини цих зон у помірному, тропічному, субтропічному, субекваторіальному й екваторіальному поясах — це найгустіше заселені й залучені до сільськогосподарського обігу території планети.

Україна у просторі й часі:

Рукотворний ліс у степу

Упродовж 200 років на Херсонщині заліснювали територію, щоб закріпити рухомі Нижньодніпровські (Олешківські) піски. Найбільше дерев висадили у 1970-і роки. Сьогодні в рукотворному лісі росте 12 видів сосни (найбільші площі займають сосна кримська та звичайна). Штучний ліс Херсонщини є одним з найбільших у світі за площею (72 тис. гектарів).

Протягом століть ліси вирубують під орні землі, плантації й пасовища. На Землі лише за останні 200 років лісистість зменшилася удвічі. Збезлісення окремих регіонів стало критичним. Із цим пов’язані вкрай негативні явища: ерозія ґрунтів, збіднення біологічного розмаїття, зменшення вироблення кисню в планетарному масштабі. Окрім того, деревина здавна була будівельним матеріалом і паливом, сировиною для виробництва целюлози, паперу тощо. Світова заготівля деревини сягнула 5 млрд м ³, з яких близько половини використовують для обігріву житла і приготування їжі. Це призводить до щорічного зменшення площі лісів щонайменше на 20 млн га.

Близько третини лісових площ планети зосереджено в Азії (мал. 64). Серед країн світовим лідером є Росія (мал. 65), на території якої росте близько 20 % лісів планети. Загалом у першій п’ятірці «лісових» держав зосереджено понад половину лісових площ світу. За лісистістю лідирують Суринам, Ганаі Габон, у яких цей показник перевищує 80 %. Водночас є практично безлісі країни (Катар,Оман, Єгипет). Менше від 1 % території вкривають ліси в Кувейті, Саудівській Аравії, Алжирі,Ісландії.

ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО УКРАЇНИ. За загальною площею лісів Україна входить до першої десятки країн Європи, водночас лісистість її території низька — менше 16 %. Наша країна не має оптимального рівня лісистості (20 %), за якого найбільш ефективно використовуються земельні ресурси, формується екологічно стабільне середовище й найповніше проявляються всі корисні властивості лісу.

Інформаційне джерело:
https://subject.com.ua/textbook/geography/9klas_2/17.html

# data[].attributes.headline
Сургутська Яна 9-А

# data[].attributes.subject
Сургутська Яна 9-А

# data[].attributes.body
Сільське́ господа́рство Украї́ни — одне з провідних галузей економіки України.

Крім стабільного забезпечення населення країни якісним, безпечним, доступним продовольством, сільське господарство України спроможне на вагомий внесок у розв'язання світової проблеми голоду. Його потенціал виробництва значно перевищує потреби внутрішнього ринку[1].

Сільськогосподарські угіддя займають 42 млн гектарів, або 70 % загального фонду країни. 78,9 % сільськогосподарських угідь — орні землі та багаторічні насадження, 13,0 % — пасовища, 8,4 % — сіножаті. Найвища частка орних земель — у степових районах (70–80 %) і лісостеповій зоні. Пасовища зосереджені, в основному, в Карпатах, на Поліссі та в південно-східних степових областях, сіножаті — в долинах річок лісової і лісостепової зон.

Станом на 2015 рік українські сільгоспвиробники постачають свою продукцію в 190 країн світу[2].

За даними уряду, станом на 2018 рік агросектор займає майже 17 % ВВП України і приносить майже 38 % валютної виручки[3] (у 2010 році сільське господарство продукувало 8,2 % ВВП в Україні, а сільськогосподарська продукція складала 14,5 % від загального експорту товарів. У сільськогосподарському секторі було зайнято 15,8 % від усіх працівників).

# data[].attributes.headline
Сургутська Яна 9-А

# data[].attributes.subject
Сургутська Яна 9-А

# data[].attributes.body
Сільське господарство світу. Рослинництво, тваринництво. Формування світової агропродовольчої системи.

Світова агропродовольча система (САПС) формується в результаті розвитку міжнародної кооперації у сфері виробництва та продажу продовольства. її матеріальну основу складають національні агропромислові комплекси (АПК), що включають у себе сільське господарство, яке виробляє продовольчу сировину і продукти харчування та переробку і збут сільськогосподарської сировини та продовольства, а також виробництво засобів виробництва для цих галузей.

Формування САПС не тільки не усуває, але й сприяє посиленню нерівномірності розвитку національних продовольчих систем, оскільки конкуренція та поділ праці виходять на глобальний рівень. Провідною ланкою САПС є розвинуті країни через те, що для АПК цих країн зовнішньоекономічні ринки стають основним чинником економічного зростання. Це знаходить своє вираження у поглибленні спеціалізації та кооперування у виробництві продовольства, ресурсів для його виробництва, взаємному посиленню руху капіталів і технологій.

Досвід розвинутих країн свідчить, що попит на продовольство практично безмежний при досягненні високих норм споживання. Удосконалення відбувається шляхом залучення до господарського обігу все нових рослин і їх видів, розширення асортименту, підвищення «зручності» продовольства (економії праці при приготуванні їжі), виходу на ринок товарів, що займають проміжне положення між продуктами харчування й медичними препаратами.

Прискорення економічного розвитку країн, що розвиваються, перетворює їх у більш активну, хоча й залежну від розвинутих країн ланку САПС, у той же час ця двостороння залежність прискорює розвиток глобальної продовольчої системи. Країни, що розвиваються, намагаючись подолати своє відставання у виробництві й споживанні продовольства, пришвидшують розвиток економіки, у тому числі й сільського господарства. Це приводить не тільки до зростання імпорту продовольства, але й до імпорту ресурсів, технологій і капіталів, необхідних для розвитку національних продовольчих систем.

# data[].attributes.headline
Жилун Жанна 9-Б

# data[].attributes.subject
Жилун Жанна 9-Б

# data[].attributes.body
13 цікавих фактів про тваринництво України
1. З 1991 року поголів'я тварин знизилося катастрофічно. Кількість великої рогатої худоби і овець з козами знизилося майже в 7 разів, а свиней - в 3 рази.

2. Фактично наше тваринництво - це птахівництво. Вирощування птиці займає 94% в структурі тваринництва.

3. Компанії змогли серйозно наростити виробництво курятини. Її вистачає навіть на експорт. Якщо подивитися, що за м'ясо Україна поставляє в Європу, то в основному це буде курятина.

4. Свинарям доводиться складніше. Динаміка зростання поголів'я свиней не така вражаюча, як курятини. У 2012 році свинарям серйозно завадила спалах африканської чуми свиней, а з 2015 року вона б'є по галузі регулярно.

5. Африканська чума позбавила свинарство 214 млн грн або $8 млн. З огляду на рентабельність галузі, це дуже велика сума.

6. Найважче виробникам великої рогатої худоби. З 1991 року поголів'я стабільно падає.

7. Собівартість вирощування ВРХ, навпаки, зростає. Вирощувати велику рогату худобу значно дорожче, ніж інших тварин.

8. Велика рогата худоба - нерентабельний бізнес. Молокозаводи не можуть підвищити ціну, за якою купують молоко, інакше в магазині воно буде занадто дорогим.

Більше половини корів знаходиться у населення, і ці корови дають молоко поганої якості, тому що доїння відбувається не сучасними доїльними апаратами, а вручну, умови вирощування корів, їх харчування теж знижують якість молока. В основному таке молоко годиться тільки для того, щоб вилити його в канаву.

Змінити ситуацію складно: переобладнати колгоспи під фермерські господарства довго і дорого. Крім того, потрібна земля під вирощування корму для корів, а в птахівництві та свинарстві такої необхідності немає.

9. Від держави допомоги чекати не варто. На підтримку тваринництва ми витрачаємо всього 210 млн грн, а половина всіх аграрних дотацій йде на підприємства, що спеціалізуються на птахівництві. Підтримувати галузь, у якій і так все цілком добре, - нісенітниця. Якщо вже є підтримка, то краще б підтримали виробників свинини і великої рогатої худоби.

10. У результаті у виграші виробники курятини

Падіння доходів населення, постійне подорожчання яловичини та свинини, а також низька собівартість роблять виробництво птиці найпривабливішим для бізнесу.

11. Яєць - багато. Яйцями Україна могла б протягом року прогодувати кожного жителя Австралії, Австрії і Швейцарії разом узятих.

12. І вовни - хоч поля стели. Точніше, 72 футбольних поля. Саме на таку кількість вистачило б виробленої в Україні вовни, якби хтось задумав застелити їй футбольні поля замість того, щоб виростити на них траву.

13. Експорт виноградних равликів з України за останні кілька років виріс в 108 разів.

# data[].attributes.headline
Жилун Жанна 9-Б

# data[].attributes.subject
Жилун Жанна 9-Б

# data[].attributes.body
В січні 2020-го року на зовнішні ринки було поставлено сільськогосподарську продукцію на суму $1,98 млрд, що на 14% більше, ніж за аналогічний період 2019-го року.

Про це повідомляє Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства у Facebook.

Згідно з повідомленням міністерства, з загального експорту України, частка аграрної продукції становить 48%. Основною часткою аграрного експорту є зернові та олійні культури (48% і 23% відповідно)

"Однак ми поступово збільшуємо обсяги постачань готової, нішової та органічної продукції", - наголосив заступник міністра економіки Тарас Висоцький.

До ТОП-5 країн, які найбільше імпортували українську сільськогосподарську продукцію за звітний період, увійшли Китай (10,2%), Єгипет (10,1%), Іспанія і Нідерланди (по 8,0%), Туреччина (6,6%).

# data[].attributes.headline
Український імпорт сільськогосподарської продукції та продовольства. Волонець Валерія 9-А

# data[].attributes.subject
Український імпорт сільськогосподарської продукції та продовольства. Волонець Валерія 9-А

# data[].attributes.body
Імпорт сільськогосподарської продукції та продовольства у 2020 році зріс на 13% і досяг рівня 6,5 млрд дол. У 2020 році аграрна продукція залишилася основою зовнішньої торгівлі України. Частка сільськогосподарської продукції та продовольства у загальних обсягах українського експорту склала 45% або 22,2 млрд дол.Зазначається, що у товарній структурі імпорту відбулося нарощення закупівель по всім категоріям сільськогосподарської продукції: продукції категорії тваринництва імпортували на загальну суму в 1,3 млрд дол. (+17%); продукції рослинництва – майже на 2 млрд дол. (+11%); жирів і олії – на 280 млн дол. (+11%); готової продукції імпортували майже на 3 млрд дол. (+13%).

# data[].attributes.headline
Жилун Жанна 9-Б

# data[].attributes.subject
Жилун Жанна 9-Б

# data[].attributes.body
Світове господарство — це сукупність національних господарств та їх економічних взаємовідносин. Без економічних відносин національні господарства залишилися б відокремленими і не створили б світову економіку як систему.
Вихідною категорією світового господарства е економічна діяльність як спосіб забезпечення життя людини, її головна сфера — матеріальне виробництво. Організаційною формою, в якій здійснюється економічна діяльність, є господарство. Таким чином, господарство — це економічна система, функціонування якої являє собою процес економічної діяльності Особливість національного господарства полягає в тому, що економічна діяльність обмежена рамками держави (країни).

Отже, національне господарство — це економічна система, функціонування якої являє собою процес економічної діяльності в межах країни. Ця система єдина в економічному і організаційному відношенні й складається Із сукупності взаємопов'язаних; галузей та сфер діяльності, що мають визначену пропорційність (співвідношення) у розвитку, і обумовлена розміщенням на території країни.

Як світ складається із країн, так і світова економіка (господарство) складається з національних господарств цих країн. Але то не просто сукупність або сума.

# data[].attributes.headline
Поліщук Максим 

# data[].attributes.subject
Поліщук Максим 

# data[].attributes.body
Пшениця, картопля, кава, чай, молоко, м'ясо, шкури та хутро тварин, морепродукти, нафта, вугілля, руда, кухонна сіль, алмази - усю цю різноманітну продукцію виробляють у первинному секторі господарства. Продукти діяльності первинного сектора, які називають сировиною, зазнають подальшої переробки на кінцеву продукцію у вторинному секторі господарства. Фермерська, рибальська, мисливська, шахтарська спільноти працюють у первинному секторі економіки. Історично він виник найпершим ще за часів первісного ладу, коли збирання дарів природи та полювання забезпечували первинні потреби людей. Потроху ці види діяльності, які називають сільським господарством, поступилися своєю першістю обробітку землі та розведенню свійських тварин. Аж до початку промислових переворотів ХVШ ст. воно посідало провідне місце у світовому господарстві. Згодом зі швидким зростанням заводів і фабрик набуло розвитку ще одне виробництво первинного сектора - видобувна промисловість, яка добуває із земної кори корисні копалини, що потребують подальшої переробки на готову продукцію: руди - на метали; вугілля - на електроенергію; природний газ - на азотні добрива, пластмаси, хімічні волокна або синтетичний каучук тощо.

Але з часом первинний сектор поступився своїм провідним значенням у господарстві, переробній промисловості, а потім - і сфері послуг. Нині панування первинного сектора, як правило, говорить про вкрай низький рівень економічного розвитку країни або регіону. Суспільства, які існують в таких умовах, називають доіндустріальними. Наприклад, на деяких островах Океанії донині є доаграрне суспільство, в якому переважає збирання плодів дикорослих рослин, морських черепашок, коралів, рибальство й полювання на диких тварин. У найменш розвинутих африканських країнах склалося аграрне суспільство, в якому переважна більшість населення зайнята у малопродуктивному сільському господарстві. Проте іноді первинний сектор може бути й надзвичайно прибутковим, як у нафтодобувних країнах Перської затоки. Але така сировинна спеціалізація не є бездоганною. Ресурси мають тенденцію до виснаження, а їх видобуток завдає довкіллю значної шкоди.

Отже, до первинного сектора господарства належать сільське господарство, лісове господарство, рибальство, полювання та видобувна промисловість. Вивчаючи другий розділ нашого курсу, ви ознайомитеся з деякими з цих видів господарської діяльності та виявите їх місце у національній економіці України.

# data[].attributes.headline
Пасічний Олександр 9-А

# data[].attributes.subject
Пасічний Олександр 9-А

# data[].attributes.body
Цікаві факти про країни світу

● Найбагатша країна світу за ВВП на душу населення, розташована в Європі. Це Люксембург.

● Найбезпечнішими країнами у світі є Монако й Сінгапур, у яких понад 99 % території 24 години на добу проглядається камерами спостереження.

● Найбільша густота населення серед незалежних держав — у Князівстві Монако. Тут вона досягає 16 620 осіб/км²! У Сінгапурі, який стоїть на другій сходинці цього рейтингу, густота населення становить 6 389 осіб/км².

● Якщо не брати до уваги мікродержави на кшталт Монако, то найбільша щільність населення серед великих країн — у Бангладеш 1 002 осіб/км².

● У Японії в побуті застосовується більше найсучасніших досягнень науки й технологій, ніж у будь-якій іншій країні світу.

● На території Італії розташовані дві країни-анклави. Це Сан-Марино і Ватикан.

● Найстаріша країна в Європі, а також одна з найстаріших у світі — Республіка Сан-Марино, вона була заснована в 301 році.

● Франція — найбільш відвідувана іноземцями країна світу.

● Перше у світі місце серед країн за кількістю людей із надлишковою вагою займає Науру, маленька острівна держава в Тихому океані.

● Науру — найменша країна у світі за межами Європи, її площа становить усього 21,3 км².

● Найпосушливіша країна світу — Лівія, тут пустелі займають понад 99 % території. Втім, Єгипет, Саудівська Аравія й Катар за цим параметром цілком могли б із нею посперечатися.

● Перше місце за кількістю озер займає Канада, де їх — приблизно 3 млн. На другому місці стоїть Росія з — приблизно 2 млн озер. Третє місце посіла порівняно невелика країна Фінляндія — приблизно 190 тисяч озер.

● Африканську країну Лесото називають «Королівство в небесах», тому що вона вся розташована високо над рівнем моря. Тут немає жодної точки, яка лежала б нижче 1 400 метрів над рівнем моря. У Лесото навіть зима справжня, зі снігом і хуртовинами.

● Слово «Гвінея» використовується в назвах чотирьох країн. Це Папуа Нова Гвінея, Екваторіальна Гвінея, Гвінея-Бісау та просто Гвінея.

● Сомалі не існує як єдина держава вже давно. З початку 90-х років минулого століття країна розвалилася на кілька невизнаних держав і самоврядних областей. Тут панує повна анархія.

● Найнебезпечнішою країною у світі (не в питаннях злочинності, а взагалі) вважаються Філіппіни. Криміногенне становище тут таке собі, але основні проблеми природні лиха. Тут часті руйнівні тайфуни, потужні землетруси, зсуви і виверження вулканів.

● Однією з найбідніших і найбільш економічно відсталих країн є Гаїті. Що цікаво, другу половину острова Гаїті займає Домініканська Республіка, яка є цілком успішною на тлі свого сусіда.

● Перше місце по довжині берегової лінії серед усіх країн світу займає Канада. У неї вона перевищує чверть мільйона кілометрів.

● Найбільш економічно успішною країною Африки є ПАР.

● Ватикан, єдина країна світу, у якій державною мовою є Латина.

● Англійська мова є державною в 67 різних країнах світу. Слідом ідуть французька та арабська мови, 61 і 26 відповідно.

# data[].attributes.headline
Маніта Ангеліна 9-Б 

# data[].attributes.subject
Маніта Ангеліна 9-Б 

# data[].attributes.body
Топ-19 економічно розвинених
Щорічно лондонський дослідний інститут Legatum Institute на основі ретельного аналізу показників діяльності публікує Індекс процвітання – глобальний рейтинг найбільш прогресуючих країн. В цьому році організація проаналізувала 149 країн по 104 критеріям, розподіленим за дев'ятьма категоріями. Одна з найбільш важливих категорій – стан економіки. Варто зазначити, що при аналізі експерти брали до уваги не тільки об'єм і потужність економіки, але і інші чинники, такі як відкритість, ефективність та стабільність фінансового сектора.
19. Японія. Економіка Японії – одна з найрозвиненіших у світі, яка зайняла таку високу позицію за рахунок використання різноманітних інноваційних технологій, розвинутої транспортної, енергетичної та сільськогосподарської галузей. Крім того, за розміром ВВП і обсягом промислового виробництва Японія займає третє місце, поступаючись лише США і КНР. Також Японія – один з лідерів експорту товарів автомобільної, електротехнічної та суднобудівної галузі. Але, тим не менш, тривалий період стагнації та інфляції залишив слід на економічному секторі Японії, з-за якого країна не змогла піднятися на більш високу позицію рейтингу.
18. Ісландія. Багатьох, напевно, дивує, що таку високу позицію в рейтингу кращих країнах за економічними показниками займає Ісландія, так як в недалекому минулому економіка країни в основному базувалася на рибальстві і рыбообработке. Але сьогодні економіка Ісландії знайшла лідерські позиції. Відбувається інтенсивна диверсифікація промисловості на основі дешевої відновлюваної енергії. І дуже активно в країні почали розвиватися біотехнології та туристичні галузі. Все ж таки в країні і донині основою економіки є рибальство і переробка риби, цей вид діяльності становить 12% від ВВП.
17. Франція — високорозвинена, ядерна та космічна країна. За загальним обсягом економіки країна займає друге місце в Європейському союзі, поступаючись лідерством Німеччини. Основою економіки Франції є сфера послуг, у якій зайнято 76,7% економічно активного населення. Крім того, країна має досить високі показники у сферах туризму, енергетики, транспорту і сільського господарства. Варто відзначити традиційну особливість французької моделі економіки – це велика частина державного сектору та надмірне втручання в економіку.
16. Бельгія – представниця групи невеликих високорозвинених європейських держав, які займають важливе місце у сучасній світовій економіці. Сучасна бельгійська державна політика в сфері економіки спрямована на удосконалення всіх сфер діяльності та ефективного вирішення ряду найважливіших проблем. На сьогоднішній день в економічному секторі основні зусилля зосереджуються на підготовці та реалізації нової концепції. Мова йде про впровадження в економіку країни різних інноваційних технологій (у сферах телекомунікації, мікроелектроніки, біотехнології та ін), щоб підняти національну економіку до рівня світових стандартів.
15. Австралія. П'ятнадцятий  рядок у рейтингу займає економіка Австралії, одна з найбільших економічних систем у світі з ВВП у розмірі 1,57 трлн. доларів США. Економіка Австралії надзвичайно залежить від сировинних товарів. Один з найбільш важливих ресурсів країни – залізна руда. В Австралійській економіці переважає сектор послуг, який охоплює близько 68 % ВВП. Економічне зростання досить сильно залежить від гірничодобувного і сільськогосподарського секторів, продукти яких головним чином експортуються на ринки Східної Азії.
14. США.Економіка США — найбільша економіка світу за номінальним ВВП, що становить не менше чверті світового номіналу ВВП. Головна особливість економіки США – її диверсифікованість (від лат. diversificatio – зміна, різноманітність). Крім того, американська економіка виділяється самим високим номіналом зовнішнього боргу в світі. З глобальної точки зору вона займає високі позиції, але величезна різниця в доходах населення – це проблема, вирішення якої владі потрібно знайти найближчим часом.
13. Канада.Основну роль у становленні сприятливого економічного стану зіграло різноманітність і багатство природних ресурсів країни. Канада, як ніяка інша країна, безпосередньо залежить від своїх нафтових запасів. В результаті вплив різних факторів, які зупиняли нафтовидобуток, рівень ВВП стрімко падав. Всупереч всьому Канада продовжує політику залучення підприємців і розширення сфер діяльності.
12. Фінляндія.Головними факторами процвітання економіки Фінляндії експерти називають політичну стабільність, відкритість економічного сектора, високорозвинену інфраструктуру, надійність телекомунікацій, а також високий рівень взаємодії між підприємствами, науково-технічними центрами та університетами. Варто відзначити ще один фактор успішного функціонування економіки Фінляндії – активність в освоєнні нових технологій, готовність до змін, високий освітній рівень населення і сприятливий діловий клімат для бізнесу.
11. Австрія входить в число лідерів економічного розвитку серед країн Європейського Союзу. У країні розвинені майже всі галузі економіки, починаючи від туризму і закінчуючи аерокосмічними технологіями. До всього успіх економіки залежить також від активного використання і впровадження у всі сфери діяльності інноваційних технологій і нового обладнання.
10. Великобританія.Великобританія – успішна і процвітаюча країна зі стабільною і відкритою економікою, провідним сектором якої є сфера послуг(3/4 ВВП). Лідируюче положення в ній займає фінансова складова, яка визначає спеціалізацію країни в системі економічних відносин. Говорячи про сферу послуг, варто зазначити, що Великобританія здійснює 10 % світового експорту послуг – банківських, страхових, брокерських, консультаційних, а також в галузі комп'ютерного програмування.
9. Люксембург. Головною особливістю економічного сектору країни на сучасному етапі є збільшення значущості сфери послуг. Люксембург не виняток, так як на послуги припадає понад 85% ВВП країни. Слід зазначити, що Люксембург тримає курс на сталий розвиток, як результат, у країні активно впроваджуються різні екологічні технології. Також важливу роль відіграє розвиток інноваційних кластерів, особливо в сферах біомедицини, екотехнологій, космосу, інформаційних технологій.
8. Сінгапур. Економіку Сінгапуру характеризують як розвинену ринкову систему, яка залежить від експорту продукції, особливо в таких областях як побутова електроніка, інформаційні технології, фармацевтика та фінансові послуги. Крім того, ключовим фактором успішного функціонування економічного сектору країни стали транснаціональні корпорації. Варто зазначити, що економіка Сінгапуру входить в число найбільш відкритих і вільних від корупції.
7. Норвегія. Економіку Норвегії називають процвітаючим бастіоном капіталізму, який має вільний ринок і державне регулювання ключових областей в економіці, таких як паливний сектор, сільське та рибне господарства. Основним фактором процвітання економіки країни є експорт сировини і напівоброблених товарів, адже Норвегія може пишатися своїми природними багатствами, такими як гідроенергетика, ліс, риба, мінеральні речовини і багато іншого.
6. Данія. Основою економіки Данії є сектор послуг. Розвинена ринкова економіка країни залежить від імпортної сировини і зовнішньої торгівлі-за скромності власних запасів природних ресурсів. Данія регулює економічну діяльність і інфляцію за допомогою   фіскальної політики, яка спрямована на підтримку валютного курсу для гарантії стабільності національної грошової одиниці.
5. Німеччина. Економіка Німеччини заслужено є найбільшою економікою Європи, вона характеризується добре розвиненою інфраструктурою і кваліфікованою робочою силою. Країна відома у всьому світі як найбільший експортер машин, транспортних засобів, хімікатів і побутового обладнання. Німеччина – постіндустріальна країна, основу якої економіки (від 70 до 78 % в залежності від періоду) становлять послуги, 23%-28 % – виробництво, 5-1,5 %, – агробізнес.
4. Швейцарія.Четверте місце рейтингу займає країна з однією з найбільш стабільних економічних развитией в світі – Швейцарія, в якій ключовими економічними ресурсами є промисловість і торгівля. Державна політика довгострокового монетарного забезпечення та банківської таємниці зробила Швейцарії місцем, де інвестори найбільш упевнені в безпеці своїх коштів.
3. Швеція. Економіка Швеції – розвинена і експортно-орієнтована. Головними ресурсами економіки є ліс, гідроенергія і залізна руда. Країна володіє сучасною інфраструктурою, чудовими внутрішніми і зовнішніми комунікаціями і висококваліфікованої робочої силою.
2. Нідерланди. Нідерланди відомі у всьому світі завдяки своїм багатим квітучим полям, які забезпечують експорт продукції і надають величезну кількість робочих місць не тільки для голландців, але і для іноземців. У 2015 році номінальний показник ВВП країни перевищив 750 млрд доларів. Тому Нідерланди не даремно займають таку високу позицію в рейтингу.
1. Нова Зеландія. І переможцем рейтингу ставати країна з найбільш стабільною, збалансованої та відкритою економікою – Нова Зеландія. Цікавим є той факт, що успіх економіки країни безпосередньо залежить від молочної галузі: зокрема новозеландська компанія Fonterra, яка забезпечує молочними продуктами понад 30% усього світу.

# data[].attributes.headline
Жилун Жанна 9-Б

# data[].attributes.subject
Жилун Жанна 9-Б

# data[].attributes.body
Цікаві факти про аграрній Україні :
Сільське господарство – одна з найважливіших галузей виробничої сфери, яка займається вирощуванням сільськогосподарських культур і розведенням тварин для забезпечення населення продуктами харчування, а промисловості – сировиною. А що ми знаємо про сільське господарство в Україні? Ми зібрали 15 фактів про аграрній Україні спеціально для Вас.

1) В Україні вирощується в 7 разів більше зерна, ніж вирощується кава у всьому світі. Україна входить до трійки світових лідерів з виробництва ячменю, є одним з найбільших виробників цукрових буряків, а також входить до сімки світових лідерів по виробництву цукру, рослинної олії, свинини та картоплі.

2) За останні 20 років урожайність кукурудзи в Україні зросла більш ніж на 50%. Щоб помістити весь урожай кукурудзи, вирощеної в Україні за один рік, знадобиться 43 олімпійських стадіону, або ж поїзд довжиною 3700 км (дорівнює відстані від Києва до Мадрида). Сама ж кукурудза є найпоширенішою сільськогосподарською культурою в світі (понад 38% від загального виробництва зернових).

3) Україна є світовим лідером по виробництву соняшнику (більше 27% загального світового виробництва). Україна виробляє соняшникової олії більше, ніж весь світ – оливкового: вітчизняним соняшниковою олією можна заповнити 1852 басейну для плавання. В цілому, за останні 5 років виробництво олійних культур в Україні зросла на 67%.

4) З українських горіхів можна спекти півмільярда київських тортів.

5) Перший рамковий вулик був винайдений на Україні в 1814 році Петром Прокоповичем. Україна в останні роки впевнено зберігає своє місце у трійці світових лідерів з виробництва меду, випереджаючи країни Європи за обсягами виробництва меду в кілька разів. До того ж, Україна займає перше місце в світі по виробництву меду на душу населення (1,5 кг).

6) У структурі експорту продовольчих товарів через порти України найбільшу частку займає зерно – 73%. Україна займає третє місце в світі з експорту кукурудзи та ріпаку, і четверте – за експортом зернових. Головними імпортерами української кукурудзи є Іспанія, Єгипет, Іран, Японія і Корея.

7) Українська молочна продукція користується попитом у 40 країнах світу. Серед головних імпортерів молочної продукції українського виробництва – Казахстан (17%), Данія (15%) і Молдова (10%).

8) Кожен п'ятий українець працює в аграрному секторі.
9) Аграрний сектор приносить кожен третій долар, який отримує Україна. Аграрна галузь протягом останніх декількох років є головним локомотивом вітчизняної економіки. В цілому, агропромисловий комплекс забезпечує 14% обсягу ВВП України.

10) Українські аграрії годують 140 мільйонів людей на планеті. Українською пшеницею 4 місяці можна годувати всіх голодуючих в Індії; ізраїльтяни могли б 4 місяці харчуватися української курятиною; жителів Фінляндії можна півроку годувати українським медом, а яєць, вироблених в Україні, вистачить на те, щоб два дні годувати омлетами всіх жителів ЄС.

# data[].attributes.headline
Демченко Ілля 

# data[].attributes.subject
Демченко Ілля 

# data[].attributes.body
Надмірне розорювання земель, великомасштабні меліорат. роботи, вирубування лісів, глобал. зміни клімату, забруднення токсич. речовинами ґрунтів, повітря і води, спустелення територій, винищення диких тварин і рослин негативно впливають на біорізноманіття. Напр., при підвищенні т-ри на 2,7 °С на межі зникнення опиняться бл. 70 % видів дикої флори і фауни, надмір. вилов мор. ссавців призвів до різкого зменшення китів та дельфінів у Світ. океані. Найбільші втрати видів супроводжують вирубування т. зв. дощових лісів у Пд. Америці. Збіднення біорізноманіття є вкрай негатив. явищем для всього людства, оскільки втрачається генет. потенціал біосфери і змінюється якість середовища, що має визначал. вплив на можливість сталого розвитку будь-якої країни. У зв'язку з цим світ. спільнота розробляє і впроваджує заходи зі сприяння збереженню біорізноманіття. Охороні тварин. і рослин. світів сприяє створення Червоної (перераховано види, які підлягають захисту) та Зеленої (регламентує правила збереження біоценозів, створення природ. і біосфер. заповідників, нац. парків.

# data[].attributes.headline
Демченко Ілля 

# data[].attributes.subject
Демченко Ілля 

# data[].attributes.body
Особливо гостро постали проблеми, пов'язані з негативним впливом енергетики на стан навколишнього середовища. Масове використання нафти, газу, вугілля завдає шкоди природі та здоров'ю людини через викиди сажі» що містить важкі метали, двоокис сірки, оксид азоту та інші шкідливі речовини. Якщо тенденція збільшення споживання енергії й викидів двоокису вуглецю збережеться, то вже в найближчі роки середня температура на Землі зросте на 2°С, що призведе до глобальних катастрофічних наслідків. Використання викопних видів органічного палива порушує баланс кисню в атмосфері, тому що при згоранні 1 т палива згорає 2,3 т кисню. Розширення витрат кисню на техногенні потреби, зменшення його відтворення через вирубування лісів веде до виникнення реальної загрози його нестачі на планеті.
Змінити негативні тенденції в енергетиці можливо при:
підвищенні ефективності використання енергії;

1. зменшенні шкідливих викидів в атмосферу за рахунок нових технологій очищення відпрацьованих газів;

2. зміні структури паливно-енергетичного балансу за рахунок альтернативної енергетики.

# data[].attributes.headline
Іванова Марія 9б 

# data[].attributes.subject
Іванова Марія 9б 

# data[].attributes.body
Фінансові послуги
Фінансові послуги — це послуги кредитування або фінансового посередництва. До цих послуг належать випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеків та інші форми забезпечення розрахунків. Також ці установи здійснюють довірче управління фінансовими активами, діяльність з обміну валют, надання коштів у позику, переказ коштів, послуги у сфері страхування тощо.
Ефективне функціонування будь-якої ринкової економіки потребує добре розвиненого фінансового ринку. Темпи зростання цього сектору особливо високі в тих країнах, господарство яких зазнає стрімкої модернізації. Через ринок фінансових послуг як посередника відбувається рух коштів від їхніх власників до користувачів. Роль посередників виконують фінансові установи, до яких належать банки,кредитні спілки, ломбарди, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди тощо.
Зазвичай у всіх країнах особливим чином регулюється ряд фінансових послуг, право на здійснення яких належить тільки банкам, але водночас існують і фінансові послуги, що надаються не лише банками. Наприклад, кредит, як стверджує історична наука, існував ще в Ассирії та Вавилоні, а з XII ст. система торгового кредиту діяла в Європі. Нині кредит є обов’язковим елементом господарювання.
Кредит — це позика у грошовій або натуральній формі, яка надається на умовах повернення зі сплатою відсотків за користування однією юридичною або фізичною особою іншій. За сучасних фінансових відносин виділяють такі види кредиту: комерційний, банківський, державний, споживчий, іпотечний, лізинговий та міжнародний.
Отже, фінансові послуги є основою сучасної економіки. Будь-яка господарська діяльність так чи інакше залежить від послуг, що забезпечуються фінансовим сектором.

# data[].attributes.headline
Волошина Аня

# data[].attributes.subject
Волошина Аня

# data[].attributes.body
Технологічні парки на сьогодні розглядаються в якості основного чинника створення та розвитку інноваційної економіки. При становленні економіки інноваційного типу технопарки сприяють переходу до нового технологічного укладу, прискорюють процес комерціалізації досягнень інноваційної сфери, сприяють більшій ефективності функціонування підприємств малого та середнього бізнесу. В процесі розвитку інноваційного типу економіки в країні, технологічні парки значно посилюють конкурентоздатність країни на світовому рівні, переводять виробництво на новий тип, підвищують інноваційну складову в експорті продукції, що сприяє більш сталому розвитку всіх галузей економіки країни в цілому. Необхідність інноваційного розвитку було доведено практикою зарубіжних країн на всіх рівнях економіки – від країни в цілому, включаючи окремі її регіони, до підприємств та організацій, які є суб'єктами економічної діяльності певної держави. Саме впровадження інновацій у вигляді стратегії подальшого розвитку позитивним чином впливає на всі показники функціонування економіки, на розвиток регіонів та підприємств: як відсталих, так і лідерів

# data[].attributes.headline
Іванюта Катерина 

# data[].attributes.subject
Іванюта Катерина 

# data[].attributes.body
Наука та освіта є важливою складовою розвитку будь-якої держави. Вони є невід’ємною частиною діяльності людини, допомагають їй розвиватися і знаходити нові шляхи у вирішенні багатьох питань і розв’язанні проблем. Завдяки розвитку науки і техніки до кінця XX ст. розвинулись високі технології, розпочато перехід до постіндустріальної економіки. Рівень розвитку науки є одним з основних показників суспільно-економічного, культурного, освітнього розвитку держави.

Розвиток науки відбувається нерівномірно. Це обумовлено багатьма економічними, технічними, освітніми, культурними чинниками.
Освіта — це система установ, організацій та підприємств, що здійснюють освітню діяльність, спрямовану на задоволення різноманітних потреб населення в освітніх послугах і підготовку кваліфікованих працівників.В Україні недостатнім є охоплення дітей дошкільними закладами. Спостерігається постійне скорочення чисельності учнів ліцеїв і коледжів. Проблемою є велика кількість.У всіх розвинених країнах світу наука — пріоритетний вид діяльності економіки. У світі в ньому зайнято майже 7 млн осіб.

# data[].attributes.headline
Волошина Аня 9б 

# data[].attributes.subject
Волошина Аня 9б 

# data[].attributes.body
Нині кожен шостий мешканець планети принаймні раз на рік виїжджає за кордон. Таким чином, із 7,5 мільярдів населення подорожують 1 мільярд 230 тисяч — кількість мандрівників майже дорівнює населенню Китаю. А у 2050-му році, за прогнозами Міжнародної організації туризму, подорожуватиме вже кожен четвертий. Як цей невпинний рух змінює планету? Якими є переваги й недоліки світового туризму?

Науковці вже давно обговорюють «туристичну революцію» — справжній переворот в індустрії. Адже ріст кількості туристів у світі за останні десятиліття перевищує всі прогнози. Усього п’ятдесят років тому  міжнародні подорожі здійснювали лише 25 мільйонів людей на всій планеті. З того часу кількість туристів збільшилася в понад 40 разів. Сьогодні подорожує 1 мільярд 230 мільйонів.
«Підрахунки, які наводить Міжнародна організація туризму, не беруть до уваги те, що це може бути одна й та сама людина, яка упродовж року не один, а декілька разів перетинала кордон. Іншими словами, реальні цифри все таки дещо менші», — уточнює в коментарі Громадському Крістіан Жиро, доктор наук з географії.
Інформаційне джерело:https://hromadske.ua/posts/turyzm-v-suchasnomu-sviti

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Науковці вже давно обговорюють "туристичну революцію" - справжній переворот в індустрії. Адже ріст кількості туристів у світі за останні десятиліття перевищує всі прогнози. Усього п'ятдесят років тому міжнародні подорожі здійснювали лише 25 мільйонів людей на всій планеті. З того часу кількість туристів збільшилася в понад 40 разів. Сьогодні подорожує 1 мільярд 230 мільйонів.

"Підрахунки, які наводить Міжнародна організація туризму, не беруть до уваги те, що це може бути одна й та сама людина, яка упродовж року не один, а декілька разів перетинала кордон. Іншими словами, реальні цифри все таки дещо менші", - уточнює в коментарі Громадському Крістіан Жиро, доктор наук з географії.

Науковець переконаний, що глобальний туризм уже давно став стратегічним напрямком світового господарства.

"Туризм перетворюється на стратегічний сектор розвитку економіки, адже зони, які отримують переваги завдяки туризму, отримують певний престиж, певний позитивний імідж. Імідж - це дуже важлива річ для країни", - пояснює він.

Тому, попри всі світові фінансові кризи та військові конфлікти в деяких куточках світу, міжнародний туризм продовжує стабільно зростати щороку на 4%. Темпи росту туристичної галузі стабільніші за фінансовий ринок та вищі за виробництво.

Чому сьогодні подорожують більше? Подорожі стають доступнішими і за ціною, і за витратою часу. Розвиток авіасполучення дозволяє дістатися будь-якої точки земної кулі за дві доби. Зрештою, люди стали жити довше, а тому мають час подорожувати на пенсії.

Світове зниження цін на нафту призвело також до здешевлення собівартості авіаційних перевезень, тому пропозиція стрімко росте. "Лише за останні роки авіасполучення з Індією виросло втричі", - розповів в ефірі Громадського мандрівник Євген Іхельзон.
Економіка світового туризму
Глобальний туризм - це величезна економіка. Близько 10% глобального ВВП припадає на туризм. Для порівняння: сільське господарство становить 4% глобального ВВП, промисловість - трохи більше 30%.

Туристи привозять у країну гроші й приваблюють інвесторів. Це також і робочі місця. Сьогодні чи не кожен десятий мешканець планети працює у сфері туристичного бізнесу. Це готелі, таксі, музеї, організація екскурсій тощо.

"Звісно, не завжди йдеться про кваліфіковану робочу силу, адже це й водії таксі, і прибиральниці в готелях, і працівники ресторанів", - розповідає Громадському Крістіан Жиро.

Науковець добре обізнаний і в негативних наслідках розквіту туристичної галузі.

"Багато соціологів говорять про те, що розвиток туризму змінює ментальність і ставлення до цього явища серед місцевих. Вони нерідко перетворюються на прислугу для туристів", - пояснює він.
Політика світового туризму
Глобальний туризм змінює також і політичну мапу світу. Регіони, які отримують найбільше прибутку від туристичного бізнесу, швидко починають відчувати себе обраними, кращими за інші регіони країни. Актуальною ілюстрацією може бути Каталонія і її прагнення незалежності від Іспанії.

"Прагнення до незалежності чи автономії залежить від величезного притоку туристичних грошей, - пояснив в ефірі Громадського Євген Іхельзон. - Коли величезні кошти зосереджуються в одному місці, воно починає претендувати на особливий статус".

Протилежна ситуація з регіонами, де відбуваються військові дії чи терористичні атаки.

"Регіони, де триває війна, зрозуміло, ніколи не будуть туристичними. Це проблема країн Близького Сходу", - розказав Крістін Жиро. - Тероризм також впливає на туристичну привабливість регіону. В Єгипті побільшало терактів, туризм, відповідно, занепадає. Сирія, Ірак - усе це країни, охоплені війною, де не може бути туристів, хоча там є багато культурних пам'яток, які були б цікаві подорожувальникам".

У Єгипті туристів поменшало через загрозу терактів (на фото - екскурсійна бричка біля Великої піраміду Гізи) Фото: EPA/KHALED ELFIQI
Хто подорожує найбільше і куди?
Наразі європейці складають половину всіх мандрівників у світі, їх 600 мільйонів на рік. Такі цифри наводить Міжнародна організація туризму, але варто врахувати, що до європейців вона зараховує не лише мешканців Західної Європи, а й країни, які не входять до ЄС, і навіть Росію.

Понад 300 мільйонів туристів на рік - мешканці Азії. Це 25% туристичного потоку, зокрема, завдяки Китаю. Цікаво, що саме китайці витрачають на подорожі найбільше за всіх - 261 мільярд доларів на рік. Це втричі більше, ніж ВВП України.

Куди ж вони їдуть? Серед п'ятірки лідерів - Франція, Іспанія, Італія, а також США та Китай.

Східна і Центральна Європа наразі не у фаворитах. А Україна й поготів.

ЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: Проміняли Крим на Туреччину: чого чекати від туристичного сезону на анексованому півострові

"Східна Європа стала відкритішою для туризму наприкінці 1980-х років, після падіння Берлінського муру та розпаду Радянського Союзу. Східна та Центральна Європа приваблює туристів, - стверджує натомість Крістіан Жиро. - Приміром, це Чехія та її столиця Прага, варто також згадати Відень в Австрії. Окрім того, чимало туристів у Польщі, Болгарії й Румунії. Здається, дедалі більше країн починають усвідомлювати, що туризм - це велика перевага, яка приносить економічні бонуси, й покращує імідж країни в очах міжнародної спільноти. Саме імідж країни є стратегічно важливим фактором".

Українцям, вочевидь, теж є про що подумати. Щоб привабити міжнародних туристів, потрібні авіарейси, хороші дороги, готелі, інфраструктура тощо.

Китайці витрачають на подорожі найбільше за всіх у світі (на фото - китайські туристи фотографується в Катерининському парку в Царському Селі поблизу Санкт-Петербурга) Фото: EPA-EFE/ANATOLY MALTSEV
Венеція: Диснейленд для туристів
Водночас масовий туризм - це не лише мільярдні прибутки й робочі місця. Він має і зворотній бік. Деякі куточки планети буквально перенасичені приїжджими, від чого потерпає природа й місцеве населення.

Приміром, Венеція перетворюється на "Диснейленд" для туристів. Місцеві масово залишають місто - переселяються на околиці. Жити в місті на воді стало надто некомфортно. Знайти супермаркет, дитячий садочок або школу у Венеції практично неможливо. Будинки переобладнують на сувенірні крамниці, готелі й квартири - для подобової оренди.

"Сувенір на будь-який смак придбати легко, а от літр молока - справжня проблема", - нарікає один з мешканців Венеції, які вийшли на протест проти засилля мандрівників. Хоч венеціанці й заробляють на туристах, вони бояться, що через їх надмірну кількість місто може втратити автентичний шарм і перетворитися на позбавлений душі музей просто неба.

Протести у Венеції проти збільшення кількості туристів у Венеції, 2016 рік Фото: EPA/ANDREA MEROLA
Еверест тоне в смітті
Найвища вершина світу - Еверест, дозвіл піднятися на яку коштує 11 тисяч доларів - укрита сміттям, що залишають альпіністи. Через надзвичайно низькі температури там не розкладаються навіть органічні відходи. Три роки тому влада Непалу зобов'язала кожного альпініста після сходження на Еверест виносити не лише власне, а й чуже сміття - загалом по 8 кілограмів на кожного. Відтак з гори винесли вже 16 тонн сміття, однак Еверест усе ще залишається засміченим.
Ко Тачай у Таїланді
Не витримав напливу відпочивальників й острів Ко Тачай у Таїланді - ще одній уподобаній туристами країні. Торік у жовтні влада закрила острів для відвідувачів на невизначений термін. Причина - загроза унікальній екосистемі: почали руйнуватися коралові рифи. На пляжі, який вміщує одночасно лише 70 людей, іноді налічувалося більше тисячі.

Острів вирішили закрити доки природа не відновиться, інакше унікальну красу Ко Тачаю було б знищено назавжди. Подібна доля може чекати на острів Пхі-Пхі - надзвичайно популярний серед туристів завдяки голлівудській стрічці "Пляж". Він наледве порається з потоком туристів, кожен з яких мріє побачити незайману красу, долучаючись водночас до її руйнування.

Отже, питання, як подорожувати та заразом мінімізувати негативний вплив, - залишається відкритим.

Влада Непалу зобов'язала кожного альпініста після сходження на Еверест виносити не лише власне, а й чуже сміття (на фото - базовий табір на шляху сходження туристів на Еверест) Фото: EPA/Balazs Mohai

Підписуйтесь на наш канал у Telegram

# data[].attributes.attachment_link.title
"Планета мандрівників": глобальний туризм у сучасному світі | Громадське телебачення

# data[].attributes.attachment_link.description
Нині кожен шостий мешканець планети принаймні раз на рік виїжджає за кордон. Таким чином, із 7,5 мільярдів населення подорожують 1 мільярд 230 тисяч - кількість мандрівників майже дорівнює населенню Китаю. А у 2050-му році, за прогнозами Міжнародної організації туризму, подорожуватиме вже кожен четвертий. Як цей невпинний рух змінює планету?

# data[].attributes.headline
Туризм в Україні

# data[].attributes.subject
Туризм в Україні

# data[].attributes.body
У період становлення ринкових відносин в Україні туризм, як одна з найбільш перспективних та динамічних складових світового господарства, отримав усі умови для інтенсивного розвитку. Об’єктивним підґрунтям стало, з одного боку, відкриття закритих державних кордонів, а з іншого — величезний туристичний потенціал країни, що містить у собі неповторний комплекс історико-культурних та архітектурних пам’яток, об’єктів рекреаційного призначення, природно-кліматичних ресурсів.

ЧИ ВІДОМО ВАМ, ЩО...

Україна посідає одне з провідних місць у Європі за кількістю об'єктів історико-культурної спадщини, які викликають значний інтерес у вітчизняних та іноземних туристів. На території України функціонує 61 історико-культурний заповідник, із яких 13 мають статус національних. Курортні та рекреаційні території в Україні становлять близько 15 % загальної площі країни.

# data[].attributes.headline
Транспорт України

# data[].attributes.subject
Транспорт України

# data[].attributes.body
Залізничний транспорт – одна з важливих базових галузей економіки України, що забезпечує її внутрішні та зовнішні транспортно-економічні зв’язки і потреби населення у перевезеннях. Діяльність залізничного транспорту як частини єдиної транспортної системи країни сприяє нормальному функціонуванню всіх галузей суспільного виробництва, соціальному й економічному розвиткові та зміцненню обороноздатності держави, міжнародному співробітництву України.До складу морського транспорту входять підприємства морського транспорту, що здійснюють перевезення пасажирів і вантажів, порти і пристані, судна, судноремонтні заводи, морські шляхи сполучення, а також підприємства зв’язку, промислові, торговельні, будівельні і постачальницькі підприємства, навчальні заклади, заклади охорони здоров’я, фізичної культури, науково-дослідні, проектно-конструкторські організації та інші підприємства, установи та організації незалежно від форм власності, що забезпечують роботу морського транспорту.До складу річкового транспорту входять підприємства річкового транспорту, що здійснюють перевезення пасажирів і вантажів, порти і пристані, судна, суднобудівно-судноремонтні заводи, ремонтно-експлуатаційні бази, підприємства шляхового господарства, а також підприємства зв’язку, промислові, торговельні, будівельні та постачальницькі підприємства, навчальні заклади, заклади охорони здоров’я, фізичної культури та спорту, культури, проектно-конструкторські організації та інші підприємства, установи та організації незалежно від форм власності, що забезпечують роботу річкового транспорту.

До складу автомобільного транспорту входять підприємства автомобільного транспорту, що здійснюють перевезення пасажирів і вантажів, авторемонтні і шиноремонтні підприємства, рухомий склад автомобільного транспорту, транспортно-експедиційні підприємства, а також автовокзали і автостанції, навчальні заклади, ремонтно-будівельні організації та соціально-побутові заклади, інші підприємства, установи та організації незалежно від форм власності, що забезпечують роботу автомобільного транспорту.

До складу авіаційного транспорту входять підприємства повітряного транспорту, що здійснюють перевезення пасажирів і вантажів, аерофотозйомки, сільськогосподарські роботи, а також аеропорти, аеродроми, аероклуби, транспортні засоби, системи управління повітряним рухом, навчальні заклади, ремонтні заводи цивільної авіації та інші підприємства, установи та організації незалежно від форм власності, що забезпечують роботу авіаційного транспорту.

До складу міського електротранспорту входять підприємства міського електротранспорту, що здійснюють перевезення пасажирів та вантажів, рухомий склад, трамвайні і тролейбусні лінії, ремонтно-експлуатаційні депо, службові приміщення, фунікулери, канатні дороги, ескалатори, заводи по ремонту рухомого складу і виготовленню запасних частин, споруди енергетичного господарства та зв’язку, промислові, ремонтно-будівельні, торговельні та постачальницькі організації, навчальні заклади, науково-дослідні та проектно-конструкторські установи, заклади охорони здоров’я, відпочинку, фізичної культури і спорту та інші культурно-побутові заклади і підприємства, установи та організації незалежно від форм власності, що забезпечують роботу міського електротранспорту.

# data[].attributes.headline
Загальна характеристика транспорту світу

# data[].attributes.subject
Загальна характеристика транспорту світу

# data[].attributes.body
Транспорт є один з найважливiших видів діяльності людини у сучасному світі. Він забезпечує функціонування світового господарства і потреби людей в усіх видах перевезень. Транспорт є основою міжнародного географічного поділу праці. Усі транспортні шляхи світу утворюють світову транспортну систему. Різні види транспорту використовують їх залежно від конкретних умов.

Залежно від рівня розвитку транспортної системи розрізняють країни, що мають:

а) високорозвинені всі види транспорту (держави Європи, США, Канада);

б) високий рівень більшості видів транспорту (наприклад, Японія не має трубопровідних та річкових перевезень; Австралія, Нова Зеландія, Південна Африка майже не мають річкового транспорту);

в) переважно один вид транспорту (зокрема, залізничні перевезення є домінуючими в Індії, Аргентині, Марокко, автомобільні — в Афганістані, Саудівській Аравії, Ефіопії, річкові — у Судані, Конго, Парагваї).

Найбільш розвинутими є транспортні системи країн Європи, Північної Америки, де зосереджено понад половину залізничних колій, рухомого складу, автомобільних шляхів, автопарку тощо. У цих країнах досягнуто високого технічного рівня розвитку транспорту: великі швидкості, регулярність сполучення, відносна дешевизна, масові перевезення вантажів та пасажирів, відносна безпека, постійне оновлення засобів транспорту. Серед країн з високим рівнем розвитку транспорту вирізняються Японія, Республіка Корея, Тайвань, нафтодобувні країни Перської затоки. Швидкими темпами розвивається транспорт Китаю.

Більшості країн, що розвиваються, властивий низький рівень розвитку транспорту, застарілий малопотужний рухомий склад. У багатьох країнах Азії, Африки та Латинської Америки часто використовують в’ючний та гужовий транспорт.

Робота різних видів транспорту характеризується багатьма чинниками: довжиною мережі шляхів сполучення, кількістю рухомого складу, кількістю зайнятого економічно активного населення на транспорті, а також обсягом перевезень, вантажо- та пасажирообігом.

# data[].attributes.headline
ВПЛИВ ГЛОБАЛІЗАЦІЇ НА ХАРЧОВУ ПРОМИСЛОВІСТЬ

# data[].attributes.subject
ВПЛИВ ГЛОБАЛІЗАЦІЇ НА ХАРЧОВУ ПРОМИСЛОВІСТЬ

# data[].attributes.body
У процесі глобалізації світової економіки дедалі більший сектор світового ринку стає підконтрольним ТНК (мал. 104). Вони є дуже потужними виробниками харчових продуктів, які контролюють окремі сегменти світового ринку продовольства. Найбільшими компаніями є:

«Бунге» із США (виробництво рослинної олії, маргарину, майонезу та цукру);

«ІнБев» з Бельгії (виробництво пива);

«Кока-Кола» із США (виробництво сокових концентратів, сиропів і безалкогольних напоїв);

«Крафт Фудс» із США (виробництво виробів із шоколаду, кави, солоних снеків і печива);

«Нестле» зі Швейцарії (виробництво розчинної кави, мінеральної води, морозива, бульйонів, молочних продуктів, кондитерських виробів, дитячого харчування);

«САБМіллер» з Великої Британії (виробництво пива);

«Юнілевер» з Великої Британії (виробництво морозива, сирів і чаю).

# data[].attributes.headline
Виробництво одягу, шкіри та взуття

# data[].attributes.subject
Виробництво одягу, шкіри та взуття

# data[].attributes.body
У першій половині ХІХ ст. на заміну кустарному пошиттю одягу, коли працювали дрібні ремісники й переважала ручна праця, прийшло масове машинне виробництво. Так виникла швейна промисловість, батьківщиною якої став Париж. На швейних фабриках працювали жінки, праця яких оплачувалася нижче від чоловічої. Вважалося, що кравчиня – це жіноча професія, але добре відомо, що є багато чоловіків, які з успіхом працюють кравцями.

Швейна промисловість – група виробництв легкої промисловості, що виробляють одяг та інші швейні вироби побутового та технічного призначення із тканин, трикотажного полотна, шкіри та хутра з використанням оздоблювальних матеріалів та фурнітури.

Нині швейна промисловість вирізняється значним поширенням, оскільки має великий споживчий попит на свою продукцію. Швейне виробництво – один з найбільш вигідних і найбільш високооплачуваних видів діяльності. Воно тяжіє до скупчень населення в урбанізованих районах.У шкіряно-взуттєвій промисловості відбуваються обробка шкір тварин, виробництво шкірозамінників з хімічної сировини, а також пошиття з них кінцевої продукції: взуття та шкіряного одягу. Її розміщення зорієнтоване переважно на споживача та трудові ресурси. Дрібні виробництва витіснено великими компаніями, а ручне виробництво замінено верстатами та операційними лініями. За обсягами експорту нині взуття є одним з найпопулярніших товарів.

# data[].attributes.headline
РОЛЬ ТА СТРУКТУРА МАШИНОБУДУВАННЯ

# data[].attributes.subject
РОЛЬ ТА СТРУКТУРА МАШИНОБУДУВАННЯ

# data[].attributes.body
Машинобудування – найважливіше із сучасних виробництв матеріальної сфери, значення якого неухильно зростає під впливом науково-технічного прогресу. Сьогодні неможливо уявити життя людини без машин: ані на виробництві, ані у сфері послуг, ані у побуті. Створюючи знаряддя праці, машинобудування саме істотно впливає на темпи й напрями науково-технічного прогресу в інших галузях господарства, зростання продуктивності праці та ефективність виробництва.

Машинобудування як промислове виробництво виникло в ході промислових переворотів в країнах Європи у ХVІІІ ст. Тоді поняття «машина» (від лат. machen – пристрій) означало технічний засіб, робота якого ґрунтується на використанні механічного руху з метою виконання певної роботи або одержання енергії. Перші машини були дуже металомісткими. Їх основним призначенням було замінити важку фізичну працю людини.

Становлення і розвиток машинобудування тривало протягом кількох століть. У конструювання нових машин увесь час впроваджувалися все нові й нові відкриття фізики. Загальносвітовою тенденцією стало постійне ускладнення машин та розширення їх асортименту. Із часом машини почали робити все меншими за габаритами, тобто відбулася їх мініатюризація. Металомісткість зменшилася, водночас зросла праце- та наукомісткість виробництва. Набули розвитку такі новітні виробництва, як електроніка, робототехніка, біомеханіка, моделювання біологічних систем. Сучасні «некласичні» машини вже здатні замінити людину під час виконання інтелектуальної роботи: моделювати будь-які процеси з використанням програмових продуктів, застосовувати комп’ютеризовані системи автоматизованого проектування та системи безперервного управління виробничим циклом. Нині машини слідкують за екологічним станом навколишнього середовища, роботою систем опалювання, рухом транспорту, керують виробництвом без участі людини. Новітні машини є в медицині, військовій справі, навчанні, повсякденному житті. Комп’ютери, телевізори, мобільні телефони, радіоприймачі, електронні годинники, електролампи, побутові прилади, роботи, лазерні верстати – усе це машини.

# data[].attributes.headline
Демченко Ілля.

# data[].attributes.subject
Демченко Ілля.

# data[].attributes.body
Аутсорсинг та його переваги.
Результатом глобалізації світового господарства стало зростання ролі такого виду послуг, як аутсорсинг. Поняття «аутсорсинг» (від англ, outsourcing — використання зовнішнього ресурсу) передбачає передачу підприємством ряду певних виробничих функцій іншим компаніям, що спеціалізуються на відповідній діяльності. Найчастіше IT-аутсорсинг використовується для дистанційного виконання певної роботи програмістом в іншій країні. Умови для його поширення склалися наприкінці XX ст. завдяки розвитку сучасних засобів комунікації.
Утримання IT-підрозділів великих корпорацій вимагає значних витрат. Щоб їх зменшити, доцільно відмовитися від повного штату програмістів і передати частину їхньої роботи (можливо, і всю роботу повністю) іншим фірмам, у багатьох випадках — за кордон. Це дає змогу компаніям, що використовують аутсорсинг, суттєво збільшити масштаби власного виробництва та одночасно скоротити витрати на оплату працівникам.
Практично всі великі компанії тією чи іншою мірою взаємодіють з аутсорсинговими розробниками систем та програм. Провідні компанії, які спеціалізуються на IT-аутсорсингу, розташовані в США, Ірландії, Франції, Індії, Китаї, Україні.

# data[].attributes.headline
Демченко Ілля 

# data[].attributes.subject
Демченко Ілля 

# data[].attributes.headline
Кривошея Дар'я 

# data[].attributes.subject
Кривошея Дар'я 

# data[].attributes.body
Аутсорсинг (від англійського “outsourcing”) — це передача компанією неосновниx бізнес-процесів стороннім виконавцям на умовах субпідряду. Найчастіше мається на увазі IT-аутсорсинг, тобто аутсорсинг інформаційних технологій, зокрема робіт зі створення та супроводу програмних продуктів.
Переваги аутсорсингу:
·      зростання рентабельності бізнесу. Аутсорсинг дозволяє скоротити витрати на обслуговування бізнес-процесів;
·      концентрація всіх зусиль на основному бізнесі. Передача супутніх бізнес-процесів на аутсорсинг дозволить направити зусилля на основну справу компанії;
·      залучення чужого досвіду. Аутсорсингова компанія спеціалізується на визначеному виді діяльності та обслуговує велику кількість фірм, що дозволяє їй досконало розбиратися у всіх поточних питаннях і використовувати напрацьований досвід;
·      надійність і стабільність. Аутсорсингова компанія несе відповідальність за роботу, яку виконує згідно з договором на обслуговування та поточним законодавством;
·      гнучкість масштабів бізнесу. При збільшенні (скороченні) масштабів бізнесу підприємству необхідно буде наймати (скорочувати) працівників, нести витрати на їхнє навчання, обладнання робочого місця, платити додаткові податки, компенсації тощо, що потребує часу та додаткових витрат і може призвести до зниження мобільності бізнесу і зростанню витрат. Для аутсорсингової компанії збільшення або скорочення масштабів вашого бізнесу буде супроводжуватися лише переглядом вартості послуг, які передані на аутсорсинг.
Недоліки аутсорсингу:
·      загроза невиконання конфіденційності. Аутсорсингова фірма гарантує, що витік інформації про замовника неможливий, але виконання цього пункту не може гарантуватися стовідсотково. В аутсорсинговій фірмі діє положення про комерційну таємницю клієнта, порушення якої несе збитки перш за все безпосередньо самій аутсорсинговій компанії. Передача інформації про діяльність клієнта виконується тільки згідно з поточним законодавством;
·      вартість аутсорсингу досить часто може бути вища за вартість ведення обліку внутрішніми працівниками;
·      загроза банкрутства аутсорсингової компанії. Як будь-яка аутсорсингова фірма потенційно може збанкротувати, що породжує додаткові проблеми з пошуку іншої аутсорсингової фірми і передачі їй всіх справ.

# data[].attributes.headline
Кривошея Дар'я 

# data[].attributes.subject
Кривошея Дар'я 

# data[].attributes.body
Фінансові послуги — це послуги кредитування або фінансового посередництва. До цих послуг належать випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеків та інші форми забезпечення розрахунків. Також ці установи здійснюють довірче управління фінансовими активами, діяльність з обміну валют, надання коштів у позику, переказ коштів, послуги у сфері страхування тощо.
Ефективне функціонування будь-якої ринкової економіки потребує добре розвиненого фінансового ринку. Темпи зростання цього сектору особливо високі в тих країнах, господарство яких зазнає стрімкої модернізації. Через ринок фінансових послуг як посередника відбувається рух коштів від їхніх власників до користувачів. Роль посередників виконують фінансові установи, до яких належать банки,кредитні спілки, ломбарди, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди тощо.
Зазвичай у всіх країнах особливим чином регулюється ряд фінансових послуг, право на здійснення яких належить тільки банкам, але водночас існують і фінансові послуги, що надаються не лише банками. Наприклад, кредит, як стверджує історична наука, існував ще в Ассирії та Вавилоні, а з XII ст. система торгового кредиту діяла в Європі. Нині кредит є обов’язковим елементом господарювання.
Кредит — це позика у грошовій або натуральній формі, яка надається на умовах повернення зі сплатою відсотків за користування однією юридичною або фізичною особою іншій (мал. 2). За сучасних фінансових відносин виділяють такі види кредиту: комерційний, банківський, державний, споживчий, іпотечний, лізинговий та міжнародний.
Отже, фінансові послуги є основою сучасної економіки. Будь-яка господарська діяльність так чи інакше залежить від послуг, що забезпечуються фінансовим сектором.

# data[].attributes.headline
Кривошея Дар'я 

# data[].attributes.subject
Кривошея Дар'я 

# data[].attributes.body
У сучасному суспільстві дуже важлива роль науки. Наука — особлива сфера людської діяльності, основне завдання якої — отримання й систематизація різноманітних знань. Головна роль у науці належить науковим кадрам — ученим, творча праця яких дозволяє здобути нові знання.
Завдяки розвитку науки і техніки до кінця XX ст. розвинулись високі технології, розпочато перехід до постіндустріальної економіки. Рівень розвитку науки є одним з основних показників суспільно-економічного, культурного, освітнього розвитку держави.
Розвиток науки відбувається нерівномірно. Це обумовлено багатьма економічними, технічними, освітніми, культурними чинниками.
Освіта — це система установ, організацій та підприємств, що здійснюють освітню діяльність, спрямовану на задоволення різноманітних потреб населення в освітніх послугах і підготовку кваліфікованих працівників.

# data[].attributes.headline
Іванюта Катерина 

# data[].attributes.subject
Іванюта Катерина 

# data[].attributes.body
В Україні знаходяться безліч туристичних атракцій, як популярних, так і зовсім маловідомих, але не менш мальовничих: від затишних середньовічних вулиць Львова до індустріальної архітектури та захоплюючих краєвидів на півдні України.

Із року в рік країни, що розвиваються, стають все більш популярними напрямками серед туристів. Україна володіє численними історичними, культурними пам’ятками та рекреаційними ресурсами, сім із яких є частиною культурної спадщини ЮНЕСКО. Відтак, існують чималі можливості для розвитку туристичного сектору.
Чорнобиль – унікальне місце, яке особливо цікавить іноземних туристів. Місце найгіршої ядерної катастрофи людства стає надзвичайно популярним з року в рік, особливо після популярного серіалу HBO «Чорнобиль». Якщо в 2015 році лише 10 тис. осіб відвідали зону відчуження, то в 2019 році їх кількість зросла вже до понад 75 тис., половина з яких – іноземці.
У спадок Україні залишилось чимало радянської архітектури, яка представляє неабиякий інтерес серед іноземних туристів, особливо старшого покоління.

# data[].attributes.headline
Іванюта Катерина 

# data[].attributes.subject
Іванюта Катерина 

# data[].attributes.body
Міжнародний туризм визначається як важливий напрямок міжнародного співробітництва в конкретній діяльності на основі поваги національної культури та історії кожного народу та основних інтересів кожної країни. Крім того, міжнародним туризмом називають сферу розвитку взаєморозуміння між народами та ознайомлення з досягненнями інших країн в різних сферах.
На сьогодні, найбільш поширеним поняттям «міжнародного туризму», що отримав легалізацію в правових системах різних країн світу, є визначення, сформульоване в 1993 році Статистичної комісією ООН для цілей статистики туризму (Концепція визначення і класифікації для статистики туризму)
Згідно з даними документами міжнародний туризм являє собою діяльність осіб, які подорожують і здійснюють перебування в місцях, що розташовані за межами їх звичайного середовища, протягом періоду, що не перевищує одного року поспіль, з метою відпочинку, діловими та іншими цілями

# data[].attributes.headline
Суркова Єлизавета

# data[].attributes.subject
Суркова Єлизавета

# data[].attributes.body
Туризм є важливою галуззю економіки України. Щороку Україну відвідують понад 20 мільйонів туристів (25 млн іноземних громадян у 2008), насамперед з Росії та Східної Європи, а також Західної Європи та США. Структура в’їзного потоку за країною походження виглядає таким чином: країни СНД — 11,9 млн осіб (63% загального в’їзного потоку), країни ЄС — 6,3 млн осіб (33%), решта країн — 0,6 млн осіб (4%).

За даними Всесвітньої організації туризму (UNWTO), Україна входить до десятки лідерів міжнародного туризму за кількістю відвідувань, посідає 7 місце в 2008 році.

Згідно рейтингу Всесвітньої Організації Туризму, Україна займає 8 місце у світі за кількістю туристичних візитів. Країну щороку відвідують більше 20 мільйонів туристів (25,4 млн. у 2008 р.), в першу чергу із країн східної Європи, а також західної Європи, США і Японії. Сфера індустрії гостинності України включає як активні види відпочинку і спортивного туризму, (наприклад гірськолижний спорт) так і подорожі пізнавального характеру, на базі багатої археологічної і релігійної історії країни. У світі стають відомими численні лікувальні курорти, розташовані буквально у всіх регіонах України.

В Україні під охороною держави перебувають понад 140 тисяч нерухомих пам’яток історії та культури, а саме:

понад 64 000 пам’яток археології;

понад 54 000 пам’яток історії;

близько 7 000 пам’яток монументального мистецтва;

понад 15 600 пам’яток містобудування та архітектури.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аккорд-тур - отдых, путешествие, туры, отзывы

# data[].attributes.attachment_link.title
Україна вражає! Туризм - найкрасивіші місця України | Автобусні тури | Подорожі Аккорд-тур

# data[].attributes.headline
Іванова Марія 9б 

# data[].attributes.subject
Іванова Марія 9б 

# data[].attributes.body
Туризм

З розвитком масового організованого туризму і переходом його на нову основу, яка опирається на розвиток туристичної індустрії та сучасні транспортні засоби, відбулися деякі зміни у формах організації міжнародного туризму.

По-перше, суттєво збільшилась кількість роздрібних фірм, які пропонують туристичні послуги турагентів і не мають інколи юридичної та господарської незалежності.

По-друге, змінився характер діяльності туристичних оптових фірм, які перетворилися в туроператорів, що пропонують повний комплекс послуг у вигляді інклюзив-турів.

По-третє, з'явились крупні корпорації, засновані на капіталі транспортних, торгівельних, страхових компаній і банків, які здійснюють операції надання туристичних послуг клієнтам
Сьогодні, на думку аналітиків, в основі розвитку міжнародного туризму лежать такі чинники:
1. Економічне зростання і соціальний прогрес привели до розширення обсягу ділових поїздок та подорожей з пізнавальними цілями.
2. Удосконалення всіх видів транспортних засобів зробило дешевшими поїздки.
3. Збільшення кількості найманих працівників і службовців у розвинутих країнах та підвищення їхнього матеріального й культурного рівня.
4. Інтенсифікація праці й отримання працюючими більш довгих відпусток.
5. Розвиток міждержавних зв'язків і культурних обмінів між країнами привів до розширення міжособистісних зв'язків між регіонами.
6. Розвиток сфери послуг стимулював розвиток сфери перевезень і технологічний прогрес у галузі телекомунікації.
7. Послаблення обмежень на вивіз валюти у багатьох країнах і спрощення прикордонних формальностей.
В економіці окремої країни міжнародний туризм виконує ряд важливих функцій:
є джерелом валютних надходжень для країни і засобом для забезпечення зайнятості;
розширює вкладення у платіжний баланс і ВНП країни;
сприяє диверсифікації економіки, створюючи галузі, які обслуговують сферу туризму;
зі зростанням зайнятості у сфері туризму збільшуються доходи населення і підвищується рівень добробуту нації.
Розвиток міжнародного туризму сприяє розвитку інфраструктури країни і мирних процесів.
Таким чином, міжнародний туризм необхідно розглядати в контексті з економічними відносинами окремих країн.

# data[].attributes.headline
Іванова Марія 9-б

# data[].attributes.subject
Іванова Марія 9-б

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Яка українська продукція є найбільш популярною в світі?

1. Агропромисловий комплекс і харчова промисловість: 42% продукції у складі загального експорту за перше півріччя 2017 року (40,8% за аналогічний період минулого року).

"Якщо дивитися в грошах, то обсяг однозначно збільшився", - каже Наталія Микольська.

В лідерах - олія як продукт переробки, зернові культури - пшениця, кукурудза тощо, цукор, кондитерські вироби, овочі і фрукти, борошномельна продукція). Зростання відбувається по всіх продуктах аграрної галузі. За 2016 рік зросло постачання соєвих бобів, м'яса птиці.

"Маємо близько 15 підприємства, які виробляють молочну продукцію, які вийшли на ринки ЄС і нарощують поставки туди своєї продукції. У виробництві меду ми стаємо лідерами, основними завданнями є збільшення переробки цього продукту і доданої вартості", - Наталя Микольська.

2. Металургійний комплекс

Експорт цієї продукції за перше півріччя склав майже 5 мільярдів доларів США - це майже на 23% більше за аналогічний період минулого року.

3. Машинобудування (11,4% продукції в структурі експорту)

"Україна постачає до Канади спецтехніку, яка використовується у засніжених зимових умовах, до країн ЄС відбувається постачання риболовецьких суден, запчастин до вагонів і локомотивів. Значна частина обладнання з України, в тому числі переробного сільськогосподарського, експортується по багатьох країнах. Автомобільні причепи з України постачаються до Кенії", - зазначає торговий представник України.

4. Мінеральні продукти, хімічна промисловість.

5. Деревообробна і легка промисловість.

"Деревообробна промисловість є одним з лідерів зростання експорту до Європейського союзу. Найбільша позиція, яка зростає - це продукція меблевої галузі", - каже Наталія Микольська.

Які послуги українці постачають за кордон?

На першому місці - транспортні послуги. На другому - сфера ІТ-технологій та комунікаційних послуг, далі йде сфера будівництва, послуги з ремонту й технічного обслуговування.

"За результатами 2016 року серед лідерів зростання - послуги з будівництва: на 98 мільйонів доларів. Також українська сфера ІТ-технологій та комунікацій: майже на 60 мільйонів доларів, а за перше півріччя 2017 року експорт цих послуг зріс майже на 16%. Послуги з переробки матеріальних ресурсів, те, що називається в Україні послуги з давальницькою сировиною, зросли на 14%", - Наталя Микольська.

Які країни є найбільшими торговельними партнерами України?

За підсумками 2016 року картина виглядає так:

1. Європейський союз

2. Росія

3. Єгипет

4. Туреччина

5. Індія

З невеличким відривом Китай, США, Білорусь.

"Найбільше зростання в 2016 році відбулося до Європейського союзу, далі найбільше зростання експорту зафіксовано до Індії, Єгипту, Іран, Бангладеш, такі достатньо цікаві та екзотичні для бізнесу країни, як Тайланд, Шрі-Ланка, Лівія, Сербія, М'янма, Ліван, Філіппіни, Марокко і Гонконг", - зауважує Наталя Микольська.

Чому Росія - досі найбільший торговельний партнер України?

Країни ЄС значаться на першому місці в рейтингу торговельних партнерів, але ж це не одна держава, а їхня сукупність. Тому фактично Росія залишається найбільшим торговельним партнером України, попри свою агресивну політику.

"У світі так склалося, це підтверджено і економічними теоріями та практиками, що країни-сусіди завжди є найбільшими торговельними партнерами. Так були сформовані економіки, що запчастини з однієї країни постачалися для виробництва товарів в іншу і навпаки. Треба розуміти, що є підприємства, на яких працюють люди, які теж занепокоєні такою ситуацією, але так історично склалося, що працюють вони з ринком Росії", - пояснює заступник міністра економічного розвитку і торгівлі України.

Рішення про припинення торгівлі з Росією має ухвалюватися на найвищому державному рівні, зваживши всі "за" і "проти", розуміючи те, які наслідки це матиме, в тому числі для тих людей, які задіяні і працюють на цих підприємствах, на думку Наталі Микольської.

"Разом із тим треба сказати, що Україна вже обмежила постачання ряду продукції з Російської Федерації у відповідь на дії Росії, і, звичайно, це має вплив на торгівлю нашу з ними. І другий важливий момент - ми бачимо, що в Україні досить патріотично налаштований споживач, і ми бачимо, що значну частину товарів з Росії просто природньо перестала постачатися через те, що споживач принципово не купує ці товари. Майже всі мультинаціональні компанії з моменту вступу в силу Угоди про вільну торгівлю із Європейським союзом переорієнтували свої постачання, якщо раніше вони велися з Росії, з країн Євросоюзу в Україну цих товарів. І нам також важливо, що зараз європейські країни розміщують на території України виробництва для постачання товарів до ЄС", - наголошує вона.

Чи достатньо європейських квот на безмитне ввезення товарів для України?

Деякі підприємства створюють своє виробництво вже від початку таким чином, аби орієнтуватися на експорт в Європу. Таким, наприклад, є завод "Біхайв" із виробництва та переробки меду. Президент компанії Ігор Ліскі розповів в коментарі для Радіо Свобода, що європейських квот на безмитне ввезення меду не вистачає: "Були деякі перепони, але я не можу сказати, що вони занадто складні. Багато чого вже змінилося за останні два роки, що стосується агропромислового комплексу. Але ми сподіваємося на допомогу. Держава не має втручатися у виробництво, але допомога необхідна в просуванні на європейських ринках, в захисті інтересів, в лобіюванні квот. Квоти зараз недостатні. Ми постачаємо мед зверху квоти, і їх можна збільшувати в 2-3 рази сміливо".

Угода про зону вільної торгівлі України з ЄС набула чинності 1 січня 2016 року.

Є квоти, які українські підприємства не використовують, бо не пройшли відповідної сертифікації (по яловичині, наприклад), є товари, які не постачають на ринки ЄС, оскільки попит, виробництво і ціна на внутрішньому ринку задовольняють національні компанії (як, наприклад, український часник), є квоти, які використовують частково, зазначає Микольська.

"Для нас важливо, що Європейський союз своїм регламентом, який нещодавно був оприлюднений, збільшить Україні квоти на наступні три роки по ряду продукції, і в тому числі по меду. Однозначно не в 2-3 рази, як хотілося б європейським працівникам, але це знак, що Угода про асоціацію працює. Для нас торгівля з Європейським союзом - знак того, що Україна стає незалежною, і експорт є запорукою незалежності України і нашого процвітання в майбутньому", - наголошує торговий представник України.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
ольга комарова

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
наталія микольська

# data[].attributes.attachment_link.title
Якими товарами та послугами Україна представлена в світі?

# data[].attributes.attachment_link.description
Яка українська продукція є найбільш популярною в світі? 1. Агропромисловий комплекс і харчова промисловість: 42% продукції у складі загального експорту за перше півріччя 2017 року (40,8% за аналогічний період минулого року). "Якщо дивитися в грошах, то обсяг однозначно збільшився", - каже Наталія Микольська.

# data[].attributes.headline
Гордовий Вадим

# data[].attributes.subject
Гордовий Вадим

# data[].attributes.body
Загальна характеристика транспорту світу

Транспорт є один з найважливiших видів діяльності людини у сучасному світі. Він забезпечує функціонування світового господарства і потреби людей в усіх видах перевезень. Транспорт є основою міжнародного географічного поділу праці. Усі транспортні шляхи світу утворюють світову транспортну систему. Різні види транспорту використовують їх залежно від конкретних умов.
Залізничний транспорт

Першу залізницю було збудовано у Великій Британії в 1825 р. Проте основна залізнична мережа склалася на початку XX ст. Нині залізниці є приблизно в 160 країнах світу,  і цей вид транспорту посідає 2-ге місце в світі за вантажо- та пасажирообігом. Існують країни, де залізниць немає зовсім, наприклад Афганістан, Лівія, Чад, Нігер, Папуа Нова Гвінея, деякі країни-архіпелаги, які складаються з дрібних островів.
Автомобільний транспорт

Нині на автомобільний транспорт припадає 70 % усієї довжини світової транспортної мережі, а кількість автомобілів неухильно зростає. Якщо 20 років тому їх було на усій планеті близько 500 млн, то нині – понад 1,15 млрд автомобілів. Автотранспорт є першим у світі за пасажирообігом та четвертим – за вантажообігом.
Морський транспорт

Одним з найдавніших видів транспорту є морський, проте й нині він зберігає свою першість у вантажоперевезеннях. 70 % світового товарообігу припадає саме на нього. Бурхливому розвитку морського транспорту в другій половині XX ст. сприяло зростання залежності більшості високорозвинутих країн від заморського постачання палива та сировини, а також від збуту власної продукції. Тому 80 % морських перевезень є міжнародними і лише 20 % – каботажними. Одночасно із зростанням ролі морського транспорту в перевезеннях вантажів через низьку швидкість він втрачає значення в пасажиропотоках.
Внутрішній водний транспорт

Внутрішній водний транспорт використовує  для судноплавства річки, озера та внутрішні судноплавні канали. Він обслуговує переважно внутрішні потреби держав і поступається за пасажиро- та вантажообігом перед іншими видами.

Трубопровідний транспорт

Трубопровідний транспорт виник у середині XIX ст. у США, проте найбільшого значення набув у XX ст. Цей вид транспорту є найдешевшим для доставки рідких та газуватих вантажів. Нині трубопровідний транспорт посів 3-тє місце за вантажообігом, поступившись лише морському та залізничному. Він перекачує 97 % нафти та майже весь природний газ.
Повітряний транспорт

Наймолодшим є авіаційний транспорт. Він за темпами розвитку випереджає всі інші види транспорту. Через високу собівартість перевезень повітряний транспорт використовуються для транспортування вантажів, що швидко псуються: тропічних фруктів, екзотичних квітів, а також пошти й коштовностей. Роль повітряного транспорту в перевезеннях людей зростає.
ДЖЕРЕЛО - https://geografiamozil2.jimdofree.com/головна/транспортна-система-світу/

# data[].attributes.headline
Машинобудування України (Гордовий Вадим)

# data[].attributes.subject
Машинобудування України (Гордовий Вадим)

# data[].attributes.body
Машинобудування України або машинобудівна промисловість України  — найважливіше комплексне виробництво обробної промисловості України, яка включає проєктування, виробництво й експлуатацію машин та інструментів.
Виробництва загального машинобудування України станом на 01.01.2008 р. нараховують більше 1000 підприємств різних форм власності та призначення.

Структура виробництв машинобудування дуже різноманітна. Важливі та найбільш розвинуті такі його ланки, як важке, транспортне, сільськогосподарське машинобудування, верстатобудування, приладобудування, радіотехнічне та електротехнічне виробництво, обладнання для інших галузей промисловості, особливо хімічної та харчової.
Вартість основних засобів машинобудування України за 2001—2007 рр. збільшилась на 39 088 млн ₴ та у 2007 р. становила 89 678 млн ₴, це майже 14 % вартості основних засобів промислового комплексу. Хоча вартість введених у дію основних засобів у 2007 р. була в 6 разів більша від вартості ліквідованих основних засобів, але ступінь зносу основних засобів все одно був найбільшим за 6 останніх років і становив 68,9 %.
Інноваційна активність у виробництві недостатня. Лише близько 14 % підприємств здійснюють інноваційну діяльність, хоча працює значна кількість наукових і конструкторських організацій. У 2005 р. впроваджено лише 1273 нових технологічних процеси, в 2006 р. та 2007 р. цей показник скоротився майже вдвічі і становив відповідно 798 та 755 нових технологічних процесів. З цих нових технологічних процесів лише половина є ресурсозбережні та безвідходні. Однією з основних причин низької інноваційної активності є незначні обсяги фінансування. Обсяг фінансування інноваційної діяльності промисловості з кожним роком зростає, якщо у 2003 р. цей показник дорівнював 3059,8 млн ₴, то у 2007 р. він дорівнював 10 821 млн ₴. У машинобудуванні обсяг фінансування інноваційної діяльності в 2007 р. становив 2573,507 млн ₴, в тому числі лише за рахунок державного бюджету 78,137 млн ₴ (3 %).

Розподіл машинобудівних підприємств України за формами власності станом на 01.01.2009 р.: 59 % — суб'єкти колективної власності; 24 % — суб'єкти загальнодержавної власності; 12 % — суб'єкти комунальної власності; 5 % — суб'єкти приватної власності.

# data[].attributes.headline
Курлова Вікторія, 9-Б

# data[].attributes.subject
Курлова Вікторія, 9-Б

# data[].attributes.attachment_link.title
Виробництво продуктів харчування в світі

# data[].attributes.attachment_caption
Громадський транспорт в Києві

# data[].attributes.headline
Курлова Вікторія, 9-Б

# data[].attributes.subject
Курлова Вікторія, 9-Б

# data[].attributes.body
ТРАНСПОРТ УКРАЇНИ

Залізничний транспорт
Залізничний транспорт відіграє провідну роль у транспортній системі України.Перелік вантажів, що перевозять залізницею, складає понад 20 тис. найменувань. Найбільш густа мережа залізниць - у Донецькій, Дніпропетровській, Львівській, Харківській областях.
Автомобільний транспорт

Автомобільний транспорт в Україні посідає перше місце за паса-жирообігом та третє за вантажообігом. Довжина автомобільних доріг загального користування становить 169 тис. км. Найгустішою є мережа автошляхів у Закарпатській, Дніпропетровській, Івано-Франківській, Київській та Львівській областях.
Трубопровідний транспорт

Трубопровідний транспорт представлений в Україні розвиненими нафто- і газотранспортною системами, які є одними з найпотужніших у Європі. Загальна довжина українських газопроводів — понад 37 тис. км. Міжнародне значення мають газопроводи «Братство», «Союз», Уренгой—Помари—Ужгород.
Повітряний транспорт
Послуги повітряного транспорту в Україні надають міжнародні та українські авіаційні компанії. Більшість повітряних перевезень припадає на міжнародні авіарейси. В Україні працює понад 30 аеропортів.

Водний транспорт

Водний транспорт України поділяється на річковий і морський. Найважливішою судноплавною артерією є Дніпро, Десна та Прип’ять. Найбільшими річковими портами на Дніпрі є Київ, Дніпро, Кам’ян-ське, Запоріжжя, Херсон, Черкаси, Кременчук; на Дунаї — Ізмаїл, Рені. Найбільша кількість міжнародних морських перевезень припадає на порти Одеса, Чорноморськ (Іллічівськ) і Южне.

# data[].attributes.headline
Курлова Вікторія, 9-Б

# data[].attributes.subject
Курлова Вікторія, 9-Б

# data[].attributes.body
ТРАНСПОРТ СВІТУ

Транспорт - важлива складова господарства будь-якої країни. Це основа міжнародного географічного поділу праці, забезпечує виробничі і невиробничі потреби господарства і населення в усіх видах перевезень.

Головні види транспорту: наземні (залізничний, автомобільний), водні (морський, річковий, озерний), інші (трубопровідний, авіаційний, електронний).
Усі транспортні шляхи світу утворюють світову транспортну систему. Найбільш розвинутими є транспортні системи країн Європи, Північної Америки, де зосереджено понад половину залізничних колій, рухомого складу, автомобільних шляхів, автопарку.

# data[].attributes.headline
Денис Опiшняк

# data[].attributes.subject
Денис Опiшняк

# data[].attributes.body
1. Роль науки й освіти в суспільстві

Наука — це вид людської діяльності, спрямований на пізнання світу, здобуття нових знань про природу й суспільство. У давнину переважав релігійний світогляд, який ґрунтувався на вірі в надприродне походження світу. Шляхом міркувань і нагромадження щоденного досвіду стародавні мислителі поступово заклали основи раціонального сприйняття світу.

Із винаходом писемності з’явилася можливість передавати від покоління до покоління щоразу більше точних знань про навколишній світ, способи боротьби із хворобами, господарювання, мистецтво управління державами та регіонами тощо. Основну роль у збереженні та поширенні знань серед громадян держав узяла на себе освіта. Вона стала способом входження людини у світ науки й культури.

Наука в сучасному її розумінні почала формуватися в період XVII — початку XIX ст. Науково-технічний прогрес у виробництві зумовив необхідність здобуття більшістю громадян загальної освіти як основи для досконалого опанування нових професій, що виникли з переходом до машинного виробництва. Тому наука та освіта поступово ставали все важливішими чинниками соціально-економічного розвитку людської цивілізації. Відповідно зріс авторитет вчених та викладачів, учителів. Поява освітніх закладів — шкіл, академій та університетів — сприяла накопиченню, створенню й поширенню знань.

ЧИ ВІДОМО ВАМ, ЩО...

Окремі елементи наукового знання з'явилися ще в Стародавніх Китаї, Індії, Єгипті, Вавилоні. Однак виникнення науки відносять до VI ст. до н. е., коли в Стародавній Греції з'являються перші написані твори, у яких вчені того часу намагаються пояснювати причини існування різних явищ. Особливим соціальним інститутом наука стає в XVII ст., коли в Європі виникають перші наукові товариства та академії, починають виходити перші наукові журнали. На межі XIX—XX ст. виникає новий спосіб організації науки — великі наукові інститути та лабораторії з потужною технічною базою.

Сьогодні неможливо уявити сучасну людську цивілізацію з її технологіями без наукової діяльності. Саме тому рівень розвитку науки в країні визначає рівень її економіки, лідерство та авторитет у світі. Із кожним роком щораз більше поглядів у всьому світі прикуті до церемонії вручення Нобелівських премій у Стокгольмі (Швеція). Ці почесні нагороди вчені отримують за видатні наукові досягнення, що свідчить про визнання ролі науки й освіти в розвитку людської цивілізації

2. Особливості наукової та освітньої діяльності

Наука сприяє усвідомленню людиною самої себе як розумної істоти, що спроможна уникати помилок попередніх поколінь і шукати шлях розв’язання найрізноманітніших технічних, соціальних, економічних і правових проблем сучасності.

Наукова діяльність передбачає збирання, упорядкування, узагальнення, аналіз, перевірку фактів про навколишній світ, а також пропозиції щодо покращення життя людини. Роздуми про причини та зв’язки між природними й суспільними явищами дозволяють здійснити прогноз майбутнього. Вчені застосовують експерименти для перевірки своїх ідей і припущень. Критичне осмислення отриманих результатів і постійне вдосконалення методів дослідження — це основи сучасної науки. Завдяки цьому є можливість розробляти нові машини, прилади, ліки, хімічні сполуки, технології, а також створювати більш ефективні закони, нові способи управління економікою, політичними й соціальними процесами тощо.

Для потреб наукового дослідження необхідними є такі складові:

• кваліфіковані працівники науки — вчені та освітні установи, які їх готують;

• наукові бібліотеки , музеї та цифрові бази даних, де зосереджена вся сукупність знань людства;

• установи, які організовують роботу вчених (наукові підрозділи приватних компаній, інститути, університети, академії, наукові товариства);

• засоби праці вчених, тобто наукове обладнання, що робить можливим отримання експериментальних результатів, а також установи, де здійснюються такі дослідження й спостереження, — хімічні, біологічні, фізичні лабораторії, сейсмологічні та метеорологічні станції, астрономічні обсерваторії, бурові установки, природні заповідники, ботанічні сади та оранжереї (мал. 3), польові експедиції та ін.;

• засоби інформування про результати досліджень наукової спільноти, до яких належать наукові журнали (мал. 4), конференції, науково-популярні телепередачі, спеціальні інтернет-сайти;

• прватні й державні установи, які формують попит і фінансують необхідні їм наукові дослідження, наприклад гіганти електротехніки — компанії «Майкрософт», «Самсунг», «Сіменс».

# data[].attributes.headline
Денис Опiшняк

# data[].attributes.subject
Денис Опiшняк

# data[].attributes.body
Україна стає все цікавішою для іноземних туристів – про це свідчить зростаюча статистика відвідування нашої країни 2015-2018 років

За даними Мінекономрозвитку, уже в 2016-му Україна потрапила до 30-ки країн, найпривабливіших для іноземних туристів, зайнявши 27 позицію. Ми обійшли Ірландію, Швейцарію, Сингапур та іще півтори сотні держав, про що повідомив BusinessViews. А в 2017-му, за даними Світового банку, ми успішно перемістилися на 25 позицію. В 2018-му ми цю позицію, за попередніми оцінками, зберегли. Звернувши увагу на такі привабливі показники, Укрінформ не міг не поцікавитися детальніше – скільки ж і звідки найбільше до нас приїздить іноземних туристів та що вони поспішають побачити.

Чи дійсно у нас близько 14 мільйонів іноземних відвідувачів?

За останніми даними Світового банку, за 2017 рік Україну відвідали 14,2 мільйони іноземних туристів. Це більше за кількість туристів у Сингапурі, Данії, Ісландії, Чехії, Швейцарії, Норвегії, Австралії, Швеції, Новій Зеландії та ще безлічі інших країн, які відомі давньою історією, унікальними пам’ятками та красивою природою. Звісно, Франція з її Парижем та Ейфелевою вежею так і продовжує залишатися найпопулярнішою країною у світі, до якої приїхало 86,8 мільйонів мандрівників. Далі за нею у рейтингу Іспанія та США, які прийняли по  81 млн та 77 млн туристів відповідно.

Цифри світового банку збігаються і з даними Держстату за 2017-й рік, який зафіксував, що порівняно з 2016-м іноземних туристів побільшало майже на мільйон – з 13,3 млн до 14,2 млн. Практично такі ж цифри наводить і Мінекономрозвитку, щоправда там вже знають про  кількість іноземних відвідувачів і за 2018-й рік, відмічаючи, що показник в’їзного туризму залишився на рівні 2017 року – тобто трохи більше 14 мільйонів.

Щоправда, за словами керівника Центру розвитку туризму Володимира Царука, підрахувати реальну кількість іноземців, які приїздили до України як туристи, досить складно. “У нас все ще залишається радянський принцип підрахунку, який виходить з даних Держприкордонслужби про перетин кордону іноземними громадянами. Тобто є велика кількість тих, хто побував в Україні просто транзитом, або тих, хто приїздить до нас за певними товарами. У сусідній Польщі, приміром, інший принцип – там всі готелі, хостели тощо звітуються про кількість іноземних відвідувачів, які провели в апартаментах хоча б одну ніч. Це, звісно, дає змогу говорити про більш точну статистику”, – говорить Володимир Царук.

Карпати, Львів і Київ – за їх красою і їдуть в Україну

Традиційно лідерами за відвідуванням України є прикордонні країни – Молдова (4,4 млн за 2018 рік), Білорусь (2,6 млн), Росія (1,5 млн), Польща (1 млн), Угорщина (915 тис.), Румунія (740 тис.). Але дійсно, як відмітив раніше голова Центру розвитку туризму, тут потрібно розуміти, що ці дані опираються на кількість перетинів кордону, коли буває й таке, коли одну й ту ж людину фіксують на кордоні декілька разів. Особливо це показово на прикладі Молдови, населення якої станом на 2017-й рік складає 3,5 мільйони людей. Тобто велика кількість туристів з прикордонних країн – не обов’язковро є показником туристичної привабливості, а, як це часто буває,– маркером тісних родинних,  бізнесових, торгових зв’язків з потребою відвідувати сусідню країну.

Але у звіті Мінекономрозвитку показова інша туристична тенденція за минулий рік: відвідування України громадянами з не прикордонних країн зросло, і причому відчутно. Великобританії – на 47,3%, Китаю на 38,8%, Литви на 23,4%, Ізраїлю на 21,7%, США на 19,7%, Чехії на 16,0%, Італії на 15,4%, Німеччини на 13,3%, Франції на 9,2%, Болгарії на 7,9%. У Мінекономрозвитку такі зміни пояснюють активізацією просування України на міжнародному туристичному ринку, двостороннього співробітництва, візової лібералізації, збільшення пропозицій прямого та бюджетного авіасполучення.

Водночас є ще одна хороша тенденція. За підсумками 2018 року сукупні надходження туристичного збору та податкових платежів з туристичної галузі зросли на 20,7% – до 4,2 мільярда гривень. Це – загальні витрати на туризм як іноземних мандрівників, так і наших громадян, які відпочивали в Україні. Сюди включено і надходження туристичного збору, які теж зросли на 29,2% і склавши 90,7 мільйона гривень.

Найбільш відвідуваним місцем серед іноземних туристів є Карпати, а також   Київ, Львів, Одеса, Чернігів. Володимир Царук відмічає, що іноземців, які приїздять в Україну як туристи, передусім цікавить гастрономічний туризм, а на другому-третьому місці для них – визначні місця та  розваги, хоча звісно, свою роль тут відіграють унікальні особливості кожного регіону, куди приїздять іноземні мандрівники.

# data[].attributes.headline
Денис Опiшняк

# data[].attributes.subject
Денис Опiшняк

# data[].attributes.body
1. Туризм як складова національної економіки. Види туризму

Туризм — тимчасовий виїзд особи з місця проживання в оздоровчих, пізнавальних, професійно-ділових або інших цілях без здійснення оплачуваної діяльності в місці, куди особа від’їжджає. Саме так трактує цей вид діяльності Закон України «Про туризм».

Туризм у багатьох країнах світу стає однією з найперспективніших складових національної економіки. Розвинена туристична інфраструктура сприяє покращенню привабливості країни та її конкурентоспроможності у світовому господарстві. Туризм є однією з небагатьох сфер діяльності, де залучення нових технологій не призводить до скорочення працюючого персоналу, зменшуючи цим самим соціальну напруженість у суспільстві. Світовий досвід показує, що індустрію туризму можна розвивати і в період економічних криз, адже витрати на створення одного робочого місця тут у 20 разів менші, ніж у промисловості.

Однак позитивний вплив туризму на економіку держави відбувається тільки в тому випадку, якщо він розвивається паралельно й у взаємозв’язку з іншими видами економічної діяльності.

Туризм класифікують за різними ознаками: характером організації подорожі, метою подорожі, засобами пересування, термінами й тривалістю подорожі, засобами розміщення туристів тощо. Основними організаційними формами туризму виступають насамперед міжнародний (в’їзний і виїзний) і внутрішній (національний) туризм. Роль кожного з них важлива в соціально-економічному розвитку держави, однак головним показником рівня розвитку цього виду економічної діяльності є саме міжнародний туризм.

За характером організації подорожі туризм поділяють на плановий (організований) і самодіяльний (неорганізований). Найважливішою вважається класифікація туристичних подорожей за метою здійснення. За цією ознакою туризм поділяють на культурно-пізнавальний (екскурсійний), лікувально-оздоровчий, розважально-відпочинковий, спортивний, релігійний тощо (мал. 1).

ЧИ ВІДОМО ВАМ, ЩО...

Мандрівки пішки або за допомогою різних засобів пересування суходолом та водними шляхами належать до туризму в широкому значенні цього слова. Із розвитком і масовим поширенням у XX ст. найрізноманітніших транспортних засобів, а також зі зростанням добробуту населення туризм став одним із головних елементів відпочинку й важливим чинником життя сучасної людини.

# data[].attributes.headline
Волошина Анна 9Б клас

# data[].attributes.subject
Волошина Анна 9Б клас

# data[].attributes.body
Travel-ідеї на літо 2019: дивовижні види транспорту в Україні.

Метротрам (Кривий Ріг)
Якщо ви потрапили до Кривого Рогу, обов'язково покатайтеся на місцевому метротрамі. Для тих читачів, у кого в місті функціонує метро. Тільки уявіть, стоїте ви на станції і чекаєте, що ось-ось з темряви тунелю виїде потяг метро. Але замість цього по рейках викочується трамвай, відкриває двері. У нього заходять люди і він з гуркотом ховається в темряві зустрічного тунелю. Здається, ніби в цей момент майже кожного відвідує думка: «все, кидаю пити»
Поліська вузькоколійка (Антонівка-Зарічне, Рівненська обл.)
Транспорт, що існує лише завдяки важкій і не завжди винагороджуваній роботі невеликої кількості людей селища Зарічне. Багато частин вузькоколійки вже стали музейними експонатами - їх вік давно переступив столітній поріг. Раніше, вузькоколійка використовувалася для перевезення вантажів. Тепер, жителі прилеглих сіл, проїжджаючи орієнтовно 100 км, можуть дістатися до лікарні, магазинів, ринку та інших «радощів» цивілізації.
Паром в Молдавію (Ямпіль, Вінницька обл.)
Потрапляючи сюди здається, ніби час забув про цей клапоть світу. Тут кордон між двома європейськими країнами виглядає трохи не так, яким ви звикли його бачити. Здається, ніби настане майбутнє, почнуть літати космічні апарати, а тут все залишиться як і раніше. Дерев'яний пліт все також буде переправлятися через історичну річку Дністер від однієї країни до іншої.
Канатна дорога (Харків)
Канатна дорога, яка перевозить харків'ян і гостей міста вже понад 40 років. На канатці можна проїхати з центру міста (вул. Сумська) до Павлова поля лише за 18 хвилин. Канатка - це не тільки транспортний засіб, а й спосіб «пролетіти», милуючись мальовничою частиною міста з висоти.
Харківська канатка була включена в список 10 кращих підйомників світу за версією британського видання "The Guardian".
Інформаційне джерело:https://kraina-ua.com/ua/news/travel-idei-na-lito-2019-divovijni-vidi-transportu-v-ukraini

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Давайте подорожувати цікаво, скрізь і незвично!

Спеціально для вас зібрали добірку найбільш дивних видів транспорту, на яких просто необхідно проїхатися, щоб ваша подорож стала ще цікавішою.

Якщо ви потрапили до Кривого Рогу, обов'язково покатайтеся на місцевому метротрамі. Для тих читачів, у кого в місті функціонує метро. Тільки уявіть, стоїте ви на станції і чекаєте, що ось-ось з темряви тунелю виїде потяг метро. Але замість цього по рейках викочується трамвай, відкриває двері. У нього заходять люди і він з гуркотом ховається в темряві зустрічного тунелю. Здається, ніби в цей момент майже кожного відвідує думка: "все, кидаю пити" ...

Перевірте, які емоції викличе метротрам у вас в турі Техногенна фантастика в Кривому Розі

Поліська вузькоколійка (Антонівка-Зарічне, Рівненська обл.)

Транспорт, що існує лише завдяки важкій і не завжди винагороджуваній роботі невеликої кількості людей селища Зарічне. Багато частин вузькоколійки вже стали музейними експонатами - їх вік давно переступив столітній поріг. Раніше, вузькоколійка використовувалася для перевезення вантажів. Тепер, жителі прилеглих сіл, проїжджаючи орієнтовно 100 км, можуть дістатися до лікарні, магазинів, ринку та інших "радощів" цивілізації.

Покатайтеся на вузькоколійці в турі Поліська вузькоколійка + кам'яне село

Піднімає туристів від станції в Ясінях, до курорту Драгобрат. ГАЗ-66 по праву може вважатися екстремальним. Особливо, якщо ви спускаєтеся взимку. Серпантинових вузьких гірських доріг ніби й вистачає тільки для того, щоб вмістити два колеса. І ось водій робить крутий віраж для повороту і ви розумієте, що задні колеса не встануть на дорогу і машина ось-ось завалиться в крижану гірську річку, яка тече внизу. Але ні, ГАЗ жваво встає на полотно і так само невпевнено, спотикаючись на вибоїнах, продовжує рух вниз.

Не рекомендуємо сідати в машину, прийнявши відчутну дозу алкоголю. Так, про всяк випадок.

Прокотіться на ГАЗ-66 і не тільки в турі Вихідні на високогір'ї (Драгобрат)

Паром в Молдавію (Ямпіль, Вінницька обл.)

Потрапляючи сюди здається, ніби час забув про цей клапоть світу. Тут кордон між двома європейськими країнами виглядає трохи не так, яким ви звикли його бачити. Здається, ніби настане майбутнє, почнуть літати космічні апарати, а тут все залишиться як і раніше. Дерев'яний пліт все також буде переправлятися через історичну річку Дністер від однієї країни до іншої.

Канатна дорога, яка перевозить харків'ян і гостей міста вже понад 40 років. На канатці можна проїхати з центру міста (вул. Сумська) до Павлова поля лише за 18 хвилин. Канатка - це не тільки транспортний засіб, а й спосіб "пролетіти", милуючись мальовничою частиною міста з висоти.

Харківська канатка була включена в список 10 кращих підйомників світу за версією британського видання "The Guardian".

Прокотіться на канатці в турі Неймовірна Харківщина: садиби та палаци

Ракета (Кінбурнська коса, Херсонська область)

Унікальний теплохід, який "ходить" на підводних крилах. Звучить казково, правда? У 70-х роках дніпровські ракети були дуже популярні. Вони ходили як звичайний транспорт до селищ області. На них можна було дістатися набагато зручніше, ніж наземним транспортом. Але з плином часу автомобілі все-таки "з'їли" ракети. І їх більше не стало. Більшість ракет продали за кордон, але чотири все ж залишилися. Зовсім недавно їх дістали, обтрусили пил, відремонтували, і знову запустили перевозити мандрівників з Миколаєва та Очакова, до Кінбурнської коси.

Очеретяний трамвай (Одеса)

Якби автор мультику "Їжачок в тумані" поїхав на очеретяному трамваї, то він міг би зустріти тут одного з персонажів - конячку, яка пасеться в тумані. А ще в промзоні, через яку їде трамвай можна зустріти кіз і інших істот (не завжди земних). Велика частина маршруту - зарості очерету. Трамвай складається з двох вагонів і ходить кожні 25-30 хвилин по маршруту Херсонський сквер-Хаджибейський лиман. Довжина маршруту - близько 7 км.

# data[].attributes.attachment_link.title
Дивні види транспорту в Україні :: Країна Ю Ей

# data[].attributes.attachment_link.description
Давайте подорожувати цікаво, скрізь і незвично! Спеціально для вас зібрали добірку найбільш дивних видів транспорту, на яких просто необхідно проїхатися, щоб ваша подорож стала ще цікавішою. Якщо ви потрапили до Кривого Рогу, обов'язково покатайтеся на місцевому метротрамі. Для тих читачів, у кого в місті функціонує метро.

# data[].attributes.headline
Лисенко Ангеліна

# data[].attributes.subject
Лисенко Ангеліна

# data[].attributes.body
Транспорт – специфічна галузь господарства. Він не створює, як інші виробничі сектори, нових матеріальних цінностей. Результатом роботи транспорту є переміщення вантажів і людей. Вантажний транспорт належить до виробничої сфери. Пасажирський, здійснюючи перевезення людей, належить до обслуговуючих галузей.

Важливість транспорту полягає в тому, що він забезпечує зв'язки між галузями, підприємствами, регіонами країни, зарубіжними державами. Без транспорту був би неможливий сам процес сучасного виробництва, для якого необхідні зв'язки щодо постачання сировини і продукції. Велика роль галузі у підвищенні рівня життя населення. Зайнято у транспорті близько 9.4% працюючих у господарському комплексі країни.

Для сучасного транспорту властива велика різноманітність видів, кожен з яких має свої специфічні виробничі особливості. Тому можна вважати його комплексом взаємопов'язаних галузей. Поділяють його на складові частини, передусім, за середовищем, в якому здійснюється переміщення вантажу чи людей.

Транспортний комплекс складається із сухопутного, водного та повітряного. Специфічною галуззю транспортного комплексу є міський пасажирський транспорт.

Для залізничного транспорту характерна масовість і порівняно низька собівартість перевезень. До недоліків його слід віднести низьку маневреність, необхідність додаткових робіт при довезенні вантажів іншими видами транспорту, а також досить високу вартість прокладання залізниць.

Для автомобільного транспорту характерна висока маневреність, що робить вигідним його використання на коротких відстанях. Трубопровідний забезпечує транспортування рідких і газоподібних вантажів, має найнижчу собівартість перевезень.

Морський транспорт таж характеризується малою собівартістю транспортування. Негативним для його використання є порівняно невелика швидкість переміщення та залежність від умовних умов. Розрізняють перевезення каботажні і закордонні. Каботаж – це плавання між портами однієї країни. Річковий транспорт вимагає незначних затрат на впорядкування природних шляхів, проте працює сезонно, а напрямки шляхів не завжди співпадають з потребами.

Перевагою повітряного транспорту є велика швидкість перевезень, недоліком – висока вартість, а тому він є переважно пасажирським.

# data[].attributes.attachment_caption
Міжнародний туризм і його вплив на економічну та соціальну сфери країн світу

# data[].attributes.headline
Демченко Ілля 

# data[].attributes.subject
Демченко Ілля 

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Миронов Ю.Б., Свидрук І.І.
Матеріали III Міжнародної науково-практичної конференції
"Актуальні питання економічних наук" (м. Київ, 13-14 травня 2016 р.)
Херсон: Видавничий дім "Гельветика", 2016. 128 с. С.16-18.

Туризм як багатостороннє явище, яке поєднує економічні, соціальні, екологічні та культурні аспекти, займає важливе місце серед структурних елементів світового ринку послуг. Туристична галузь має колосальний потенціал для сталого розвитку, прогресу, вона тісно взаємодіє з іншими галузями народного господарства, відіграючи важливу роль у соціально-економічному житті країн та народів. Туризм є чинником економічного та культурного розвитку, захисту історико-культурної спадщини та навколишнього середовища, взаєморозуміння між народами, дотримання прав та свобод людей без різниці у статі, расі, мові та релігії.

У сучасних умовах міжнародний туризм представляє собою одну з найрозвиненіших галузей світового господарства і форм зовнішньоекономічної діяльності та є найдинамічнішою галуззю у світі. Так, за даними Всесвітньої туристичної організації ООН (UNWTO), якщо у 1950 році кількість міжнародних туристів у всьому світі становила 25 млн., у 2000 році - 674 млн., то в 2015 році чисельність міжнародних туристів перевищила 1,18 млрд. чол. [4, с.4]. У найближчі десятиліття цей показник зростатиме, і за прогнозами UNWTO до 2030 року очікується збільшення міжнародних туристичних прибуттів до 1,8 млрд. (табл. 1) [3, с.15].

Таблиця 1. Міжнародні туристичні прибуття та доходи від міжнародного туризму

1950 1980 1990 1995 2000 2005 2010 2013 2014 2015 2020*2030*

Міжнародні туристичні прибуття, млн. осіб

25

278

435

527

674

809

949

1087

1133

1184

1360

1809

Доходи від міжнародного туризму, млрд. $

2

104

262

415

475

679

919

1197

1245

* Прогноз UNWTO.
Джерело: складено за даними [3; 4].

До чинників, які спричинили бурхливий розвиток туризму за останні десятиліття, на нашу думку, можна віднести наступні:

зростання доходів населення і суспільного багатства;

розвиток транспорту та транспортної інфраструктури;

зменшення середньої тривалості робочого часу та, відповідно, збільшення вільного часу;

розвиток інформаційних технологій та засобів комунікації;

вагомі зрушення у структурі матеріальних і духовних цінностей.

Туристичний бізнес охоплює приватних підприємців по багатьох причинах, зокрема:

невеликі стартові інвестиції;

невпинно зростаючий попит на туристичні послуги;

достатньо високий рівень рентабельності та мінімальний період окупності інвестицій.

У багатьох країнах світу туристична галузь є однією з провідних, її внесок у валовий національний дохід складає від 15 до 35%. До таких країн можна віднести Францію, Іспанію, Португалію, Австрію, Швейцарію, Італію, Чехію, Угорщину та інші країни. Розвиток ринкових відносин та приватного підприємництва, процеси євроінтеграції у незалежній Україні вимагають посилення економічного та соціокультурного співробітництва між країнами світу. Одним із важливих напрямів активізації міждержавних комунікацій є саме розвиток міжнародного туризму.

Міжнародний туризм також є вагомим джерелом надходжень іноземної валюти та чинником формування позитивного сальдо платіжного балансу. Туристичний бізнес сприяє розвитку інших галузей господарства: виробництва товарів народного споживання, торгівлі, транспорту, сільського господарства, будівництва та інших.

Окрім впливу на економічну сферу багатьох країн світу, міжнародний туризм впливає на їх соціальну та культурну сфери. Американський дослідник Луї Д'Амор у своїй статті "Туризм як індустрія миру" наводить приклад історії становлення дружніх відносин між США та Китаєм. Поштовхом до змін політичних відносин між ними від прямої ворожнечі у 60-х роках ХХ сторіччя до дружби в 80-их, на думку вченого, стали подорожі та встановлення взаємовідносин, котрі полягають у культурних обмінах, спортивних змаганнях, конференціях, дружбі міст-побратимів, торгівлі, а також зростанні спільних інтересів [1].

Разом з тим, динамічний розвиток сфери туризму призвів до появи зовнішніх ефектів ринку туристичних послуг, що відобразилося негативним впливом на стан зовнішнього навколишнього середовища. Саме тому останнім часом багато науковців у світі стало звертати увагу на проблеми сталого розвитку, зокрема, і туристичної галузі [2, с.90]. Проте, це не знижує позитивної ролі туризму в економіці країн світу, а лише вимагає участі владних структур та місцевого населення у вирішенні згаданих проблем.

Таким чином, сучасний міжнародний туризм стає глобальним чинником розвитку цивілізації і всіх її складових - економічної, соціальної сфери, духовної культури, істотно впливає на людей, їх ціннісні орієнтації, процеси самовдосконалення та самопізнання. Розбудова індустрії туризму в Україні і розвиток національного ринку туристичних послуг позитивно відзначиться на соціально-економічному становищі нашої держави.

Список використаних джерел

1. D'Amore L. Tourism: The World's Peace Industry // Journal of Travel Research. 1998. Vol.27. No.1. P.35-40.
2. Myronov Yu. Problems of Sustainable Tourism Development in Modern Conditions // European Applied Sciences. 2013. No.9. Vol.2. P.89-92.
3. UNWTO Tourism Highlights 2015 Edition. URL: https://tourlib.net/wto/WTO_highlights_2015.pdf.
4. UNWTO World Tourism Barometer. 2016. Vol.15. URL: https://tourlib.net/wto/UNWTO_Barometer_2016_03.pdf.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
міжнародний туризм

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
туристичні послуги

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
туристичний бізнес

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
туристична галузь

# data[].attributes.attachment_link.title
Міжнародний туризм і його вплив на економічну та соціальну сфери країн світу

# data[].attributes.attachment_link.description
Миронов Ю.Б., Свидрук І.І. Матеріали III Міжнародної науково-практичної конференції "Актуальні питання економічних наук" (м. Київ, 13-14 травня 2016 р.) Херсон: Видавничий дім "Гельветика", 2016. 128 с. С.16-18. Туризм як багатостороннє явище, яке поєднує економічні, соціальні, екологічні та культурні аспекти, займає важливе місце серед структурних елементів світового ринку послуг.

# data[].attributes.headline
Демченко Ілля .

# data[].attributes.subject
Демченко Ілля .

# data[].attributes.body
Залізничний транспорт

Першу залізницю було збудовано у Великій Британії в 1825 р. Проте основна залізнична мережа склалася на початку XX ст. Нині залізниці є приблизно в 160 країнах світу,  і цей вид транспорту посідає 2-ге місце в світі за вантажо- та пасажирообігом. Існують країни, де залізниць немає зовсім, наприклад Афганістан, Лівія, Чад, Нігер, Папуа Нова Гвінея, деякі країни-архіпелаги, які складаються з дрібних островів.

У наш час загальна довжина залізниць становить 1,37 млн кілометрів. Проте тенденції до зміни протяжності доріг неоднакові в державах різних типів. У країнах, що розвиваються, будуються нові залізничні траси, тоді як у високорозвинутих державах їх довжина навіть почала скорочуватися. Так, за останні півстоліття зросла залізнична мережа в Китаї та Індії, водночас у США та Франції вона скоротилася майже в 1,5 раза, у Великій Британії – удвічі. Залізниці витісняються автошляхами та авіаційними лініями. Проте лідером за довжиною залізниць залишаються США – майже 21,5 % їх світової протяжності. За ними йдуть Китай (14 %), Росія (6,4 %), Індія (4,6 %) та Канада (3,4 %). Серед країн Європи протяжністю залізниць вирізняються Німеччина, Франція, Італія, Україна та Польща. У Європі також залишається найбільшою густота залізниць – понад 100 тис. км².

# data[].attributes.headline
Іванова Марія 9б

# data[].attributes.subject
Іванова Марія 9б

# data[].attributes.body
Транспорт світу

До складу світової транспортної системи входять: мережа шляхів сполучення (сухопутних, водних, повітряних, електронних), рухомий склад усіх видів транспорту, транспортні корпорації, що організують комерційну та інвестиційну діяльність у цій галузі, а також люди, які працюють на транспорті.

Робота транспорту становить матеріальну основу географічного і міжнародного поділу праці. Транспорт забезпечує зв'язки між виробництвом і споживанням, задовольняє потреби населення в перевезеннях, має велике оборонне значення.

За обсягом і структурою транспортних перевезень визначають рівень розвитку та особливості структури господарства країни чи регіону, а за конфігурацією транспортної мережі - особливості та закономірності розміщення господарської діяльності.

За видами роботи транспорт поділяється на дві галузі - вантажний та пасажирський, за видами використання можливостей навколишнього середовища - на сухопутний, водний (морський та річковий) і повітряний, за видами використання засобів пересування - на залізничний, автомобільний, трубопровідний, гужовий, в'ючний тощо. Розрізняють роботу транспорту в межах держави (внутрішні перевезення, на морі - каботажні перевезення) та міжнародні перевезення.
Найвищий рівень розвитку мають регіональні транспортні системи північноамериканського типу (СЛІА, Канада, Австралія). Для них характерні мережі високоякісних автомобільних шляхів та залізниць, добре оснащені аеропорти та сучасні морські порти. Тут однаково високий рівень розвитку всіх видів транспорту, але ключовими в пасажирських перевезеннях є повітряний (на далекі відстані) та автомобільний (регіональні перевезення), а у вантажних - поєднання роботи автомобільного і залізничного транспорту.

# data[].attributes.headline
Кривошея Дар'я

# data[].attributes.subject
Кривошея Дар'я

# data[].attributes.body
Туризм у багатьох країнах світу стає однією з найперспектив-ніших складових національної економіки. Розвинена туристична інфраструктура сприяє покращенню привабливості країни та її конкурентоспроможності у світовому господарстві. Туризм є однією з небагатьох сфер діяльності, де залучення нових технологій не призводить до скорочення працюючого персоналу, зменшуючи цим самим соціальну напруженість у суспільстві. Світовий досвід показує, що індустрію туризму можна розвивати і в період економічних криз, адже витрати на створення одного робочого місця тут у 20 разів менші, ніж у промисловості.

Однак позитивний вплив туризму на економіку держави відбувається тільки в тому випадку, якщо він розвивається паралельно й у взаємозв’язку з іншими видами економічної діяльності.

# data[].attributes.headline
Іванюта Катерина 9-Б 

# data[].attributes.subject
Іванюта Катерина 9-Б 

# data[].attributes.body
Транспорт буває різним — грузовий, пасажирський, водний, в’ючний, гужевий, автомобыльний, залізничний, повітряний (авіація, повітроплавання), трубопровідний, ліфтовий, ескалатор, елеватор. Представляємо цікаві факти про транспорт.
1)Перший світлофор, в якому був червоний, зелений і жовтий колір з’явився в 1920 році містах Детройт і Нью-Йорк. У Росії перший світлофор з’явився в 1930 році у Ленінграді та Москві.

2)Японські світлофори раніше замість зеленого світили синім кольоро, потім змінили колір на зелений. Але японці до цих часів зелений колір світлофора називають синім.

3)Номерні знаки з’явилися на кінних екіпажах, потім стали нумерувати і автомобілі.

4)У легковому автомобілі біля 20 тисяч запчастин. Подачу електрики забезпечують біля 1000 дротів довжиною біля двох кілометрів, ці дроти важають до 40 кілограмів.
5)Найдовший тролейбусний маршрут (86 кілометрів) знаходиться у Криму, він з’єднує Симферополь і Ялту.

# data[].attributes.headline
Іванюта Катя 9-Б 

# data[].attributes.subject
Іванюта Катя 9-Б 

# data[].attributes.body
1) Виробництва легкої промисловості розміщені по всій території України. У другій половині ХХ ст. це були комбінати-гіганти, великі й середні фабрики, заводи і цехи, що виготовляли тканини, нитки, пряжу, трикотажні вироби, одяг, хутро, взуття, галантерею. Їх розвиток і розміщення визначали такі чинники: споживчий, трудових ресурсів, сировинний (власне виробництво льону, вовни, хімічних волокон, хутра, шкур, а також привізна бавовняна, вовняна, джутова сировина). Тому підприємства легкої промисловості працювали в усіх обласних, майже всіх районних центрах, інших містах і селищах. Особливо поширеним було швейне виробництво.
2) ВИРОБНИЦТВО ОДЯГУ І ВЗУТТЯ У СВІТІ. Ці види діяльності дуже поширені, їх підприємства є в усіх країнах. Проте в розвинених країнах, де праця робітників коштує доволі дорого, практично немає великих фабрик масового виробництва одягу. Спеціалізація розвинених країн — виробництво модних, елітних виробів. Світовим «швейним цехом» з масового пошиття одягу стали країни Азії з їх дешевою працею найманих робітників.

# data[].attributes.headline
Волошина Аня 

# data[].attributes.subject
Волошина Аня 

# data[].attributes.body
Транспорт Китаю
Річковий транспорт найбільше розвинений на Янцзи, по Великому Китайському каналу, в нижній течії Сіцзяну і Сунгарі. Хуанхе, яка в Східному Китаї огинає Ордос і Лесове плато і яка на Великій рівнині тече вище навколишньої місцевості, використовується для судноплавства мало. Янцзи, судноплавна довжина якої перевищує 6000 км, перевозить більше 2/3 вантажів і пасажирів річкового транспорту країни. Великий канал, найдовший штучно створений водний шлях, простягається від Ханчжоу до Пекіна на 1600 км. Перевозить він зараз не стільки транзитні, скільки місцеві вантажі.
Автомобільний транспорт розвинений слабо. Більшість наземних шляхів не мають твердого покриття. Розміри автопарку малі, переважають вантажні автомобілі та автобуси. Менше одного автомобіля припадає на кожних 500 китайців. Насиченість країни велосипедами значна. Після 1949 р. в Китаї здійснено будівництво деяких стратегічних шосейних доріг світового значення. Тибет має тепер автомобільне сполучення з Ланьчжоу, Кашгаром і Ченду. Найважливішою є траса Ланьчжоу – Лхаса (2100 км). Прокладені також Сіньцзянське (Ланьчжоу – Урумчі) і Каракорумське (Кашгар – Пешавар у Пакистані) шосе.
Морський та авіаційний транспорт Китаю набув значного розвитку. Найбільшими аеропортами є Пекін, Шанхай і Гуанчжоу, морськими портами – Шанхай, Далянь і Ціньхуандао.
Інформаційне джерело:https://eduknigi.com/geo_view.php?id=353

# data[].attributes.headline
ОСОБЛИВОСТІ ХАРЧОВОЇ ПРОМИСЛОВОСТІ СВІТУ. Іванова Марія 9-б

# data[].attributes.subject
ОСОБЛИВОСТІ ХАРЧОВОЇ ПРОМИСЛОВОСТІ СВІТУ. Іванова Марія 9-б

# data[].attributes.body
Харчова промисловість належить до провідних за кількістю зайнятих та обсягом виробленої продукції. Найбільше харчових продуктів виробляють у густо-заселених районах, а різноманітність і якість продуктів вища в країнах з розвиненою економікою.

За вартістю виробленої продукції харчова промисловість належить до важливіших видів економічної діяльності в більшості країн світу.Харчова промисловість у менш розвинених країнах повторює тенденції розвитку, характерні для високорозвинених країн. Зростає виробництво напівфабрикатів через збільшення статків населення, яке не бажає витрачати свій час на тривалий процес первинної підготовки їжі. Саме ці виробництва сьогодні є лідерами в її розвитку у світі. Проте це призводить до збіднення різноманіття страв та їхньої стандартизації, що суттєво впливає на якість продуктів харчування. У багатьох країнах світу набув розвитку рух за здоровий спосіб життя, що зумовлює скорочення споживання та виробництва таких традиційних виробництв у харчовій промисловості, як виноробство й цукрова промисловість.
У більшості країн, що розвиваються, промислову переробку проходить незначна частина сільськогосподарської продукції. Високий рівень розвитку харчової промисловості є в небагатьох країнах, що розвиваються: Аргентині, Бразилії, Уругваї, Індії тощо. В інших країнах є тільки первинні стадії переробки, часто — не промислової, а ручної, завершальні стадії розташовано в розвинених країнах світу.
Харчова промисловість належить до провідних за кількістю зайнятих та обсягом виробленої продукції. Найбільше харчових продуктів виробляють у густо-заселених районах, а різноманітність і якість продуктів вища в країнах з розвиненою економікою.За вартістю виробленої продукції харчова промисловість належить до важливіших видів економічної діяльності в більшості країн світу.

# data[].attributes.headline
Кривошея Дар'я 

# data[].attributes.subject
Кривошея Дар'я 

# data[].attributes.body
За випуском продукції перше місце посідає текстильна промисловість . У виробництві вона використовує рослинні (бавовна, льон, коноплі), тваринні (вовна, шовк) та хімічні волокна. Із рослинних та тваринних волокон виробляють натуральні тканини, що мають добрі вентиляційні, терморегуляційні та антисептичні властивості. Хімічні волокна отримують із природних (штучні волокна) та синтетичних (синтетичні волокна) полімерів. Вироби з них зберігають форму і майже не зминаються. Залежно від сировини в текстильній промисловості виділяють бавовняне, вовняне, шовкове, лляне виробництва.

Бавовняна тканина «дихає» (пропускає повітря), добре вбирає вологу, приємна на дотик, комфортна до тіла, досить тепла та не електризується. Однак вона легко зминається, вироби з неї швидко втрачають зовнішній вигляд, линяють. Щоб покращити окремі характеристики бавовняних та інших натуральних тканин і здешевити виробництво, до них додають хімічні волокна.

# data[].attributes.headline
Кривошея Дар'я 

# data[].attributes.subject
Кривошея Дар'я 

# data[].attributes.body
Тра́нспорт Украї́ни представлений автомобільним , залізничним , повітряним , водним (морським, річковим і озерним)  і трубопровідним , у населених пунктах  та у міжміському сполученні діє громадський транспорт пасажирських перевезень. Особливо розвинена інфраструктура залізничного і водного транспорту. Головним видом пасажирських і вантажних перевезень виступає автомобільний. Площа країни дорівнює 603 550 км² (46-те місце у світі)[1]. Форма території країни — складна, витягнута в широтному напрямку; максимальна дистанция зі сходу на захід — 1316 км, з півночі на південь — 893 км[2][3]. Географічне положення України дозволяє країні контролювати сухопутні, повітряні транспортні шляхи між країнами Східної та Центральної Європи; морські транспортні шляхи в акваторіях Чорного і Азовського морів; транспортні коридори внутрішніми водними магістралями між акваторіями Балтійського і Чорного морів (Дніпровсько-Бузький канал водної системи Вісла — Дніпро); трубопровідний транспорт вуглеводнів до країн Європи зі сходу (Дружба, Союз, Уренгой — Помари — Ужгород)

# data[].attributes.headline
Суркова Єлизавета 9Б

# data[].attributes.subject
Суркова Єлизавета 9Б

# data[].attributes.body
Транспорт — важливий вид економічної діяльності, на який припадає близько 6 % ВВП України. Він забезпечує внутрішнє і міждержавне перевезення пасажирів та вантажів.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал D1

# data[].attributes.attachment_link.title
"Хроніки мегаполісів": Транспорт в Україні

# data[].attributes.headline
Суркова Єлизавета 9Б

# data[].attributes.subject
Суркова Єлизавета 9Б

# data[].attributes.body
Що таке народні промисли? Задовольняють потреби людей у побутових товарах і народні промисли. їх продукція є водночас як витвором мистецтва, так і має пряме ужиткове призначення. Вони відбивають традиції народів, що зародилися багато століть тому та передаються від покоління до покоління. Вони є своєрідною візитівкою народу в сучасному глобалізованому світі.

Народні промисли - одна з форм народної творчості, виробництво товарів декоративно-ужиткового мистецтва, що мають художню та побутову цінність.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Цікавий світ

# data[].attributes.attachment_link.title
Народні промисли в Україні.

# data[].attributes.headline
Лисенко Ангеліни 9б

# data[].attributes.subject
Лисенко Ангеліни 9б

# data[].attributes.body
Харчова промисловість — сукупність галузей промисловості, підприємства яких виробляють продукти харчування, а також тютюнові вироби, мило й мийні засоби, парфюмерно-косметичну продукцію. Харчова промисловість відноситься до стратегічно важливих галузей промисловості будь-якої держави. Підприємства харчової промисловості формують продовольчу безпеку країни, забезпечуючи населення життєво необхідними товарами.
До харчової промисловості належать понад 40 галузей і виробництв, серед яких основні:

м'ясна промисловість;

молочна промисловість;

цукрова промисловість;

борошномельно-круп'яна промисловість;

хлібопекарна промисловість;

кондитерська промисловість;

макаронна промисловість;

олійно-жирова промисловість;

рибна промисловість;

плодоовочева промисловість;

крохмале-патокова промисловість;

соляна промисловість;

консервна промисловість;

спиртова промисловість;

виноробна промисловість;

пиво-безалкогольна промисловість;

харчоконцентратна промисловість.

Розміщення галузей харчової промисловості на території держави залежить від чисельності та густоти населення, природних умов і сировинної бази, форм організації виробництва та науково-технічного потенціалу.
На сировинну базу орієнтуються цукрова, консервна, крохмале-патокова, соляна галузі. До місць споживання готової продукції тяжіють молочна і кондитерська галузі. Одночасно від наявності сировини і споживача залежать м'ясна, борошномельно-круп'яна, хлібопекарська галузі.
Основними галузями харчової промисловості, які використовують продукцію рослинництва, є борошномельно-круп'яна, олійно-жирова, цукрова, плодоовочева, виноробна. Тваринницьку сировину переробляють м’ясна, молочна та рибна галузі промисловості.

# data[].attributes.headline
Іванюта Катерина 9-Б

# data[].attributes.subject
Іванюта Катерина 9-Б

# data[].attributes.body
Цікаві факти
1. Дослідники відзначають, що за вмістом нітратів, потенційних алергічних реакцій або випадків зараження кампілобактерами органічна їжа відрізняється від застосовуваної звичайним споживачем їжі. До того ж, дослідження показують, що органічна їжа не набагато смачніше загальноприйнятих продуктів.

2. Органічна їжа зазвичай дорожча, ніж загальноприйняті продукти. Іноді її вартість на 50% вище, ніж у їжі, виробленої сучасними ефективними методами.

3. У той час як значної різниці між органічною і загальноприйнятої зараз їжею немає, виразні сліди пестицидів були виявлені тільки в 5% зразків органічних продуктів проти 38%, виявлених у проб сучасних зразків.

4. Дослідження показали, що рівень пестицидів в сечі у дітей, що приймають загальноприйняту їжу значно вище, ніж у дівчаток і хлопчиків, що знаходяться на органічній дієті.

5. У 1990 році Конгрес США видав Акт про виробництво органічної їжі, яким наказав департаменту сільського господарства розробити національні стандарти для вироблених на органічній основі продуктів.

6. Штраф розміром до 11 000 доларів загрожує тим, хто продає або маркує як органічні ті продукти, які свідомо такими не є і не проведені згідно всім вимогам Національної органічної програми для такої їжі.

7. Європейський Союз, США, Канада, Японія та інші країни вимагають від виробників органічної продукції спеціальної сертифікації, яка засвідчує певні урядами цих країн стандарти виробництва їжі.

8. Вирощене загальноприйнятим способом яблуко може бути оброблено до 16 разів 30 видами різних хімікатів.

# data[].attributes.headline
Галінус Микита

# data[].attributes.subject
Галінус Микита

# data[].attributes.attachment_link.description
Це компанія з Швейцарії, яка була заснована більше 150 років тому, у 1866. Вона на сьогоднішній день є одним з найбільш значних виробників харчових продуктів у світі. Її показники дуже вражають, наприклад, в 2014 році її чистий прибуток перевищував 14 мільярдів доларів, а число співробітників дещо не дотягувало до 340 тисяч осіб.

# data[].attributes.headline
Лисенко Ангеліни

# data[].attributes.subject
Лисенко Ангеліни

# data[].attributes.attachment_link.title
Текстильне виробництво

# data[].attributes.headline
Волошиної Анни 9Б

# data[].attributes.subject
Волошиної Анни 9Б

# data[].attributes.body
КРАЇНА  Україна
Здавна славиться своєю багатою кухнею. Борщі і пампушки, паляниці і галушки, вареники і ковбаси, печеня і напої з фруктів і меду відомі далеко за межами України. Національна кулінарія налічує сотні рецептів. Деякі страви мають багатовікову історію, як, наприклад, український борщ. Для більшості страв характерні складний набір компонентів, а також комбінування декількох способів теплової обробки продуктів (смаження, варіння, тушкування, запікання), що зумовлюють неповторні смакові якості, аромат і соковитість страв української кухні .

Такі страви української кулінарії, як борщ і вереники, увійшли до меню міжнародної кухні.
Харчова сировина добиралася для української кухні за контрастом із східними кухнями. Так українці почали культивувати вживання свинячого сала: як у сирому вигляді (із цибулею, часником, хріном, огірками), так і печеним, смаженим, вареним, а також у вигляді заправок. Водночас вживання яловичини було незначним, оскільки воли в Україні слугували тягловою худобою. З м’ясних продуктів споживається насамперед, свинина, потім ─ яловичина і птиця. М’ясо споживається в різному вигляді, але найчастіше ─ смажене і тушковане. Зі свинини готували печеню й душенину, голубці, холодець, ковбик.

Популярності набули такі страви, як печеня по-домашньому, українські битки, шпигована часником і салом буженина, тушкована з капустою і салом свинина, крученики, завиванці, фарширована птиця. Особливо смачні страви з м’яса, що готуються в порційних горщиках. М’ясо часто використовується для приготування перших страв. Серед них спарведливо чільне місце посідає борщ, рецептура якого налічує близько 30 варіантів (полтавський, волинський, чернігівський, галицький, львівський, селянський, дніпровський та ін.).
Інформаційне джерело:https://infopedia.su/17x2888.html

# data[].attributes.headline
Кривошея Дарья 

# data[].attributes.subject
Кривошея Дарья 

# data[].attributes.body
Тра́нспорт Украї́ни представлений автомобільним , залізничним , повітряним , водним (морським, річковим і озерним)  і трубопровідним , у населених пунктах  та у міжміському сполученні діє громадський транспорт пасажирських перевезень. Особливо розвинена інфраструктура залізничного і водного транспорту. Головним видом пасажирських і вантажних перевезень виступає автомобільний. Площа країни дорівнює 603 550 км² (46-те місце у світі). Форма території країни — складна, витягнута в широтному напрямку; максимальна дистанция зі сходу на захід — 1316 км, з півночі на південь — 893 км. Географічне положення України дозволяє країні контролювати сухопутні, повітряні транспортні шляхи між країнами Східної та Центральної Європи; морські транспортні шляхи в акваторіях Чорного і Азовського морів; транспортні коридори внутрішніми водними магістралями між акваторіями Балтійського і Чорного морів (Дніпровсько-Бузький канал водної системи Вісла — Дніпро); трубопровідний транспорт вуглеводнів до країн Європи зі сходу (Дружба, Союз, Уренгой — Помари — Ужгород)

# data[].attributes.headline
Кривошея Дарья 9

# data[].attributes.subject
Кривошея Дарья 9

# data[].attributes.body
Найбільш розвинутими є транспортні системи країн Європи, Північної Америки, де зосереджено понад половину залізничних колій, рухомого складу, автомобільних шляхів, автопарку тощо. У цих країнах досягнуто високого технічного рівня розвитку транспорту: великі швидкості, регулярність сполучення, відносна дешевизна, масові перевезення вантажів та пасажирів, відносна безпека, постійне оновлення засобів транспорту. Серед країн з високим рівнем розвитку транспорту вирізняються Японія, Республіка Корея, Тайвань, нафтодобувні країни Перської затоки. Швидкими темпами розвивається транспорт Китаю.

Більшості країн, що розвиваються, властивий низький рівень розвитку транспорту, застарілий малопотужний рухомий склад. У багатьох країнах Азії, Африки та Латинської Америки часто використовують в’ючний та гужовий транспорт.

Робота різних видів транспорту характеризується багатьма чинниками: довжиною мережі шляхів сполучення, кількістю рухомого складу, кількістю зайнятого економічно активного населення на транспорті, а також обсягом перевезень, вантажо- та пасажирообігом.

# data[].attributes.headline
Опишняк Денис

# data[].attributes.subject
Опишняк Денис

# data[].attributes.body
ОСОБЛИВОСТІ ХАРЧОВОЇ ПРОМИСЛОВОСТІ СВІТУ. Харчова промисловість належить до провідних за кількістю зайнятих та обсягом виробленої продукції. Найбільше харчових продуктів виробляють у густо-заселених районах, а різноманітність і якість продуктів вища в країнах з розвиненою економікою.

За вартістю виробленої продукції харчова промисловість належить до важливіших видів економічної діяльності в більшості країн світу.

Харчова промисловість у менш розвинених країнах повторює тенденції розвитку, характерні для високорозвинених країн. Зростає виробництво напівфабрикатів через збільшення статків населення, яке не бажає витрачати свій час на тривалий процес первинної підготовки їжі. Саме ці виробництва сьогодні є лідерами в її розвитку у світі. Проте це призводить до збіднення різноманіття страв та їхньої стандартизації, що суттєво впливає на якість продуктів харчування. У багатьох країнах світу набув розвитку рух за здоровий спосіб життя, що зумовлює скорочення споживання та виробництва таких традиційних виробництв у харчовій промисловості, як виноробство й цукрова промисловість.

Найбільші регіони сучасної харчової промисловості — Європа та Північна Америка мають складну структуру. При цьому значну частину сировини вони імпортують з усього світу. Водночас низка традиційних видів виробництва харчової промислової, такі як м’ясна промисловість Данії, маслоробна Нідерландів, виноробна Франції, працюють винятково на місцевій сировині. При цьому вони вивозять за кордон значну частину виробленої продукції, знану в усьому світі завдяки її високій якості та смаковим властивостям. З імпортної сировини у країнах Європи виробляють каву, шоколад та багато інших продуктів харчування.

У США й Канаді, які володіють величезними ресурсами для виробництва сільськогосподарської продукції, харчова промисловість розвивається переважно на місцевій сировині. Водночас вони завозять значну частину продуктів харчування з інших країн світу, наприклад банани.

У більшості країн, що розвиваються, промислову переробку проходить незначна частина сільськогосподарської продукції. Високий рівень розвитку харчової промисловості є в небагатьох країнах, що розвиваються: Аргентині, Бразилії, Уругваї, Індії тощо. В інших країнах є тільки первинні стадії переробки, часто — не промислової, а ручної, завершальні стадії розташовано в розвинених країнах світу.

СТРУКТУРА ХАРЧОВОЇ ПРОМИСЛОВОСТІ СВІТУ. М’ясна промисловість світу дуже різноманітна. Обсяг виробництва визначається культурними, історичними й релігійними переконаннями населення різних країн. Так, країни Перської затоки визначаються на тлі інших країн Азії високим обсягом споживання яловичини. М’ясні продукти є основним джерелом високоцінних тваринних білків, тому зростання їхнього споживання є одним з основних показників підвищення добробуту населення.

Виробництво м’яса на душу населення в середньому у світі становить лише 36 кг на рік, тоді як у Данії воно сягає 365 кг проти 4,6 кг в Індії.

Збільшення споживання м’яса птиці (особливо курятини) у світі зумовлено такими чинниками, як:

■ впровадження промислових інтенсивних методів відгодівлі птиці;

■ зосередження більшості виробництва товарної продукції в рамках великих вертикальних холдингів;

■ швидкий обіг коштів та високий рівень рентабельності виробництва м’яса птиці;

■ курятина має найнижчу ціну серед усіх видів м’яса на ринку, тому вона може задовольнити постійно зростаючий споживчий попит у країнах, що розвиваються.

У світі більш ніж половину м’яса птиці виробляють птахофабрики з вирощування курей-бройлерів. Вони розміщенні в переважній кількості країн світу, адже щодо її споживання відсутні релігійні чи культурні обмеження. Найбільше виробляють і споживають курятину в США. Друге місце з виробництва та споживання займають Китай і Бразилія, яка є найбільшим її експортером у світі.

Лідерами зі споживання курятини на душу населення є ОАЕ, Кувейт, Бразилія й Гонконг/Сянган (САР Китаю).

Розміщення виробництва м’яса у світі має певні особливості:

■ більш ніж половину світового виробництва м’яса зосереджено в країнах, що розвиваються;

■ головним регіоном з виробництва м’яса є Азія, де триває зростання обсягів його виробництва та споживання;

■ майже вдвічі зменшилася його частка у Східній Європі;

■ провідним експортером м’яса у світі (47 %) є Західна Європа;

■ Північна Америка зберегла друге місце за обсягами експорту м’яса у світі (20 %), а Австралія й Нова Зеландія — третє (12 %).

Рибна промисловість виробляє удвічі менше товарної продукції, ніж м’ясна промисловість. Риболовецький флот і спеціалізовані порти з підприємствами з глибокої переробки морепродуктів дозволяють забезпечувати необхідний рівень їхнього споживання. На країни басейну Тихого океану припадає більше 70 % усіх рибо- та морепродуктів світу. Лідерами за уловом є Китай, Перу, Чилі.

Одне з перших місць у виробництві товарної продукції рибної промисловості зайняла аквакультура. У Норвегії, наприклад, лосося вирощують більше, ніж виловлюють у відкритому морі. Провідні відповідні рибницькі господарства не лише виловлюють, а й здійснюють переробку риби. Впровадження сучасних індустріальних технологій інтенсивного рибництва зумовило концентрацію виробництва окремих видів ставкових риб у малих країнах Європи. Наприклад, Данія постачає на експорт більшу частину форелі, яку вирощено та перероблено в її рибницьких господарствах.

# data[].attributes.headline
Волошиної Анни 9Б

# data[].attributes.subject
Волошиної Анни 9Б

# data[].attributes.body
ВИРОБНИЦТВО ТКАНИН, ОДЯГУ І ВЗУТТЯ В УКРАЇНІ. Виробництва легкої промисловості розміщені по всій території України. У другій половині ХХ ст. це були комбінати-гіганти, великі й середні фабрики, заводи і цехи, що виготовляли тканини, нитки, пряжу, трикотажні вироби, одяг, хутро, взуття, галантерею. Їх розвиток і розміщення визначали такі чинники: споживчий, трудових ресурсів, сировинний (власне виробництво льону, вовни, хімічних волокон, хутра, шкур, а також привізна бавовняна, вовняна, джутова сировина). Тому підприємства легкої промисловості працювали в усіх обласних, майже всіх районних центрах, інших містах і селищах. Особливо поширеним було швейне виробництво.

# data[].attributes.headline
Опишняк Денис

# data[].attributes.subject
Опишняк Денис

# data[].attributes.body
Розміщення підприємств легкої промисловості в Україні. Текстильна промисловість займається виготовленням тканин і дає найбільшу частку продукції цього виду економічної діяльності . Виробництво тканини відбувається у три етапи: підготовка сировини, виготовлення прядива та його фарбування, виготовлення тканини.

Бавовняні, шовкові та джутові тканини виробляють з імпортної сировини, лляні — з власної, вовняні — частково з власної сировини.

Територіальнаструктура текстильноїпромисловості України.

Продукція |   | Основні центри
Бавовняна тканина |   | Херсон, Тернопіль
Вовняна тканина |   | Чернігів
Шовкова тканина |   | Київ, Черкаси, Луцьк
Лляна тканина |   | Житомир
Конопле-джутові вироби | Одеса, Харків
Трикотажні вироби |   | Київ, Чернівці, Харків, Львів, Одеса

Виробництво бавовняних тканин є провідним напрямом текстильної промисловості. Вони становлять 2/3 усього обсягу тканин. Бавовнянутканину виготовляють на комбінатах у Херсоні, Тернополі та фабриках у Києві та Донецьку.

Шовкові тканини становлять близько 8 % загального обсягу. Натуральний шовк виготовляють у Києві й Черкасах, штучний — у Києві.

Виробництво лляних тканин цілком спирається на вітчизняні ресурси. Найбільші підприємства розташовані в Житомирі та Житомирській області.

Конопле-джутові вироби виготовляють з імпортної сировини. Одеська джутова фабрика та Харківський канатний завод забезпечують потребикраїни в цій продукції на 100 %.

Виробництво вовняних тканин зосереджене в Харкові, Одесі, Сумах, селищі Дунаївці Хмельницької області. У Чернігові функціонує камвольно-суконний комбінат.

Швейна промисловість опікується виготовленням готової продукції — пошиттям одягу. Її підприємства розташовані в усіх регіонах України. Загалом їх налічується близько 600. Найбільшими центрами є Львів, де функціонує фірма «Маяк», та Харків.

Шкіряно-взуттєва промисловість є досить важливим сегментом легкої промисловості України. Її центри безумовно тяжіють до споживача. Має місце й ресурсний чинник. Підприємства цього спрямування

виробляють шкіряні вироби з натуральної шкіри та шкірозамінників, різні види взуття.

Шкіряно-взуттєвапромисловість України

Продукція | Основні центри
Шкіра та її замінники | Київ, Львів, Харків, Васильків, Бердичів
Взуття | Харків, Кривий Ріг, Одеса, Дніпро, Київ, Львів

Хутрове виробництво в Україні представлене підприємствами, розташованими в Харкові, Києві,Івано-Франківську, м. Тисмениці

Івано-Франківської області. Сировиною для цих підприємств є хутро кролів, лисиць, норок, які використовують для виготовлення хутрових і фетрових виробів.

Галантерейна промисловість забезпечує виготовлення ґудзиків, голок, парасольок, поясів тощо. Її підприємства єв усіх областях. Трикотажна промисловість представленав усіх обласних центрах і великих містах. Одне з найбільшихїї підприємств розташоване в Житомирі.

# data[].attributes.headline
Кривошея Дар'я 9А.

# data[].attributes.subject
Кривошея Дар'я 9А.

# data[].attributes.body
Харчова промисловість — галузь переробної промисловості, сукупність виробництв харчових продуктів у готовому вигляді або у вигляді напівфабрикатів, а також тютюнових виробів, мила і миючих засобів. У системі агропромислового комплексу харчова промисловість тісно пов'язана з сільським господарством як провайдером сировини і з торгівлею. Частина галузей харчової промисловості тяжіє до сировинних районів, інша частина — до районів споживання.
Головним завданням галузі є виробництво продуктів харчування до її складу входить майже 50 галузей і виробництв. Основні з них:
☕︎Цукрова
★Борошномельна
𓃟М'ясна
☕︎Молочна
★Хлібопекарська
★Маслоробна
★Кондитерська
★Спиртова
☾︎Макаронна
★Пивоварна
𓆉︎Рибна
★Виноробна
★Круп'яна
★Консервна
⚠︎Тютюнова.
В Україні набули розвитку борошномельна та круп'яна промисловість, які виробляють із зернових культур борошно та крупи.