# data[].attributes.body
Una dintre cele mai îndrăgite tradiții de Craciun este mersul cu colindul. În prima zi de Crăciun, colindătorii merg din casă în casă cu steaua în mână și le vestesc oamenilor nașterea lui Iisus prin cântece și poezii. Se spune că acela care nu le deschide poarta colindătorilor va avea parte de un an neroditor și de ghinioane în casă, cauzate de zgârcenia de care a dat dovadă.În Maramureș, la colindat merg și adulții, nu numai copiii. Ei sunt primiți de gazde și cinstiți cu cozonac, sărmăluțe, preparate din carne de 🤬, colaci și vin.

Tot în data de 25 decembrie, oamenii le trimit urări și mesaje de Crăciun celor dragi, cărora le transmit gândurile lor bune.

Un alt obicei popular este atârnarea unei crenguțe de vâsc în case. Vâscul apare în mai multe culturi, iar originea sa nu este cunoscută. De exemplu, poparele scandinave credeau că vâscul o reprezintă pe zeița dragostei, Friga, și că acele cupluri care se sărută sub vâsc vor fi împreună toată viața. În tradiția creștin-ortodoxă, se spune că acela care pune vâsc în casă va avea un an îmbelșugat, fericire și pace în familie.

De asemenea, în ziua de Ajun, cei care voiau să afle 🤬 vor sta cu sănătatea în anul care urmează tăiau pe jumătate un măr. Dacă fructul avea viermi la interior, credința era că omul va fi urmărit de boală. Un măr putred însă anunța moartea.

Gospodinele știu că toata casa trebuie curățată lună înainte de Ajun, când nu mai au voie să dea cu mătura, pentru că o veche superstiție spune că așa se alungă norocul din casă. Iar creștinii nu au voie să bea rachiu în Ajunul Craciunului.

O altă tradiție specifică Munteniei, Olteniei și Banatului este ca gospodinele să prepare un aluat folosit pentru a alunga deochiul animalelor din gospodărie. Astfel, animalele vor fi sănătoase tot anul și vor da mai mult lapte.

Tradiție românească de Crăciun, în patrimoniul UNESCO

La Mărișel, o localitate de lângă Cluj, un obicei străvechi de Crăciun este atât de frumos încât a fost inclus în patrimoniul UNESCO. Aici, în inima munților Apuseni, toate tradițiile sunt păstrate cu sfințenie. Există un obicei străvechi numit „Junii Măriselului”: un grup de 10 tineri necăsătoriţi, care în fiecare an vin la biserica din sat, după care ies în faţa lăcașului de cult, dansează şi colindă. La un moment dat, junii, le invită la dans pe fetele care nu sunt căsătorite.

La Dumbrăviţa, în județul Braşov, se păstrează o tradiţie veche de două secole. E singura localitate din ţară în care bradul se împodobeşte chiar în ziua de Crăciun. Pomul de Crăciun va rămâne în centrul comunei până după Bobotează. Vătafii, adică tinerii care au făcut şi armata, şi penaşii, feciorii care urmează să se însoare, sunt cei care aduc în centrul comunei bradul.

Tradiția mesei din Ajun și a postului de Crăciun

O altă tradiție importantă este chiar masa de Crăciun. În data de 25 decembrie ia sfârșit postul Crăciunului, care durează aproximativ șase săptămâni. În această zi, oamenii se pot desfăta cu bucatele tradiționale de Crăciun: tobă, lebăr, sarmale, caltaboși, colaci, cozonaci, pită, prăjituri, salate, cârnați sau friptură. Carnea folosită pentru prepararea bucatelor de Craciun este proaspătă, întrucât de Ignat, în data de 20 decembrie, are loc un alt obicei: tăierea porcului.

Anul acesta în Bucureşti, sărbătorile sunt marcate de un traseu de 33 de kilometri de decoraţiuni cu peste trei milioane de luminiţe şi un Târg de Crăciun amenajat în Piaţa Constituţiei. Aici sunt 100 de căsuţe cu cadouri, produse de artizanat, bunătăţi sau produse tradiţionale. Patinoarul în aer liber, caruselul, atelierele, dar şi Casa lui Moş Crăciun fac parte decorul pieţei de Crăciun care va rămâne deschisă până pe 27 decembrie.Nașterea Domnului Iisus Hristos este sărbătorită în zilele de 25, 26 și 27 decembrie, iar seara de 24 decembrie este cunoscută și sub denumirea de Ajunul Crăciunului. Sărbătoarea Crăciunului datează încă din secolul al IV-lea, când Biserica Creștină a stabilit această dată nu întâmplător, ci pentru a concura cu nașterea zeului Soare din tradițiile păgâne. Mulți istorici ai religiei sunt însă de părere că Nașterea Domnului ar fi avut loc spre sfârșitul iernii. De altfel, există unele discrepanțe între datele la care se sărbătorește Crăciunul: creştinii ortodocşi de rit vechi îl sărbătoresc pe 7 ianuarie, după calendarul iulian, care este decalat cu 13 zile față de cel oficial.

# data[].attributes.body
(Nita Robert Georginel)
Pomul de Craciun  este de obicei un confient decorat, natural sau artificial. Tradițional este asociat cu celebrarea Craciunului. Este adus în case și decorat cu lumini de Crăciun (inițial erau lumânări, dar o dată cu evoluția tehnologiei, se obișnuiește folosirea becurilor led sau a diferitelor cabluri luminoase), ornamente, ghirlande, bomboane și dulciuri în perioada de dinainte de Crăciun. Tradiția spune că pomul de Crăciun se împodobește în Ajun de Crăciun, pe 24 decembrie. Un înger sau o stea poate fi pusă în vârful pomului, reprezentând îngerii sau steaua de la Betleem

# data[].attributes.headline
Moş Ajun şi Moş Crăciun(Teodorescu Sebastian Andrei)             

# data[].attributes.subject
Moş Ajun şi Moş Crăciun(Teodorescu Sebastian Andrei)             

# data[].attributes.body
Cea mai aşteptată sărbătoare de iarnă este Crăciunul, creştinii celebrând la 25 decembrie Naşterea Mântuitorului Iisus Hristos. Legendele Naşterii Domnului prezintă un sat liniştit unde soseşte pe neaşteptate o femeie necunoscută care, simţind că i-a venit sorocul să nască, bate la poarta casei lui Moş Ajun şi îi cere găzduire. Motivând că este om sărac, acesta o trimite la fratele său mai mare şi mai bogat, Moş Crăciun, conform volumului ''Cartea de Crăciun'' de Sorin Lavric (Editura Humanitas, 1997).

În cultura românească, Moş Crăciun este un personaj cu trăsături bivalente: are puteri miraculoase, specifice zeilor şi eroilor din basme, dar şi calităţi şi defecte specifice oamenilor. Se spune că acesta era un om rău, în schimb soţia lui, Crăciuneasa, femeie miloasă şi bună la suflet, i-a oferit adăpost Maicii Domnului, dar fiindu-i frică de mânia lui Crăciun a ascuns-o în grajdul pentru animale. Crăciun, aflând cele petrecute s-a mâniat şi a tăiat mâinile soţiei sale. Atunci, Fecioara Maria a făcut o minune lipind braţele Crăciunesei la loc. Când Moş Crăciun află că în grajdul său s-a născut Domnul Iisus, se căieşte şi cere iertare lui Dumnezeu devenind primul creştin, sfântul cel mai bătrân, soţul femeii care a moşit-o pe Maria. Această întâmplare a dus la transformarea lui Crăciun într-un om blajin şi plin de milă.

La apariţia creştinismului, Crăciun era un zeu atât de venerat încât nu a putut fi exclus cu desăvârşire din Calendarul Popular şi din conştiinţa oamenilor care adoptaseră credinţa în Hristos. Prin tot ceea ce face, Crăciun se opune sau împiedică naşterea pruncului Iisus întrucât venirea Lui presupune mai întâi plecarea (moartea) Moşului.

De Crăciun au loc o serie de practici atestate în toate zonele ţării, care au în centrul lor colindele şi mesele rituale. Crăciunul mai este numit şi sărbătoarea familiei, fiind ocazia când toţi se reunesc - părinţi, copii, nepoţi -, îşi fac daruri, se bucură de clipele petrecute împreună în jurul mesei, cu credinţa că prin cinstirea precum se cuvine a sărbătorilor vor avea un an mai bogat.

# data[].attributes.headline
Cozonacul de Crăciun (Amăriuți Ștefania Cristina)

# data[].attributes.subject
Cozonacul de Crăciun (Amăriuți Ștefania Cristina)

# data[].attributes.body
Cozonacul este o prăjitură tradiţională românească, a cărui aromă îmbie casele mai ales de Crăciun. Reţeta după care este pregătit este păstrată de generaţii în familii. Cozonacii sunt cunoscuţi mai mult în Moldova, Bucovina şi Basarabia. … Ei au diferite forme, după vasul în care se pun. Dacă se pun pe lopată, seamănă cu pâinea… Ca să fie galbeni, se pune în ei zamă de şofran, care nu le strică gustul. În cozonaci se pune ori zahăr ori miere, ca să fie dulci. La cozonaci se pune drojdie sau ţaică, ca să crească bine. În unele locuri au forma unei potcoave“.

Cozonacii copți în regiunile României pot fi lunguieți sau rotunzi, simpli sau împletiţi, dar toți sunt rumeni și bine crescuți. Umpluturile sunt după gust și vremuri; deosebim cozonaci simpli sau umpluţi cu nucă, mac, stafide, rahat sau amestecuri.

În Moldova se fac și cozonaci rotunzi şi înalţi (numiţi babe), neumpluţi, a căror cocă e preparată cu multe gălbenușuri, unt, stafide și coajă rasă de lămâie şi portocală. În Ardeal se pregătesc mai ales cozonacii cu mac şi o variantă cu influenţe austriece, cu zahăr ars, mult unt şi nucă tocată mare.

Pufoși, rumeni, aromați, dulci și savuroși, cu nucă, stafide, rahat, mac sau cacao, cozonacii răspândesc, pe orice masă s-ar afla, parfumul sărbătorilor.

# data[].attributes.body
1. Colindatul este un obicei străvechi, care se transmite din generație în generație. Cuvântul colindă, cu varianta colind, are origine slavă (kolenda, însemnând „prima zi a anului“). La rândul său, termenul slavon provine din latinescul calendae (pronunțat calende), unde avea alt sens: „primele zile ale fiecărei luni“ în calendarul roman. Uzul actual se referă la un vechi cântec popular românesc cântat de copii, de flăcăi sau de adulți cu prilejul sărbătorilor de iarnă. Ca răsplată, gazda le oferă colindătorilor daruri precum colăcei, numiți în unele regiuni ale țării colindeți sau bolindeți, făcuți din grâu curat, proaspăt măcinat.
2. O, ce veste minunată este un vechi colind românesc, cunoscut în diferite variante în funcție de regiunea unde se cântă. Colindul O, ce veste minunată a fost adaptat de compozitori și în muzica cultă sau în muzica ușoară. Partitura cultă a fost compusă de Dimitrie Georgescu-Kiriac, la începutul secolului al XX-lea.
3.De Crăciun, se cântă nu doar colinde românești, ci și colinde preluate din alte culturi. De exemplu, O, brad frumos, denumit în germană O Tannenbaum, provine dintr-o melodie populară din Silezia, din secolul al XVI-lea, versurile fiind compuse mai târziu, de Ernst Anschütz (1780 – 1861). Este un colind tradus în multe limbi ale lumii, fiind răspândit la nivel mondial.

# data[].attributes.headline
Sărbătorile de iarnă - cea mai frumoasă perioadă a anului

# data[].attributes.subject
Sărbătorile de iarnă - cea mai frumoasă perioadă a anului

# data[].attributes.body
În țara noastră, sărbătorile de iarnă încep, în mod tradițional, odată cu postul Crăciunului și țin până la Sfântul Ioan. Este o perioadă bogată în obiceiuri, diferite de la o zonă la alta, de la o comunitate la alta. Reperele cele mai importante ale sărbătorilor de iarnă sunt: postul Crăciunului (15 noiembrie – 24 decembrie), Moș Nicolae (6 decembrie), ignatul (20 decembrie), ajunul Crăciunului (24 decembrie), Crăciunul (25 decembrie), Anul Nou (1 ianuarie), Boboteaza (6 ianuarie) și Sfântul Ioan (7 ianuarie).

Repetițiile pentru colindat se fac de la începutul postului până la Sfântul Nicolae sau chiar cu câteva zile înainte de Crăciun. Copiii folosesc clopoței, bețe și bice, iar zgomotul făcut de tot acest arsenal este menit să alunge forțele malefice. Același rol îl au și jocurile cu măști: capra, ursul sau căluții. Copiii merg cu steaua până pe 24 decembrie, obicei întâlnit la toate popoarele creștine, amintind de steaua care a vestit nașterea lui Iisus și care i-a călăuzit pe cei trei magi spre Betleem. Uneori, copiii colindă cu vicleimul, teatru popular care prezintă scene de la nașterea lui Iisus. Astăzi, colinda are funcție de urare și de vestire a nașterii lui Iisus.

Obiceiul împodobirii bradului de Crăciun este una dintre cele mai frumoase tradiții. La sfârșitul secolului al XIX-lea, pomul de Crăciun era împodobit mai cu seamă la oraș. Abia după Primul Război Mondial acest obicei se generalizează. În zilele noastre, împodobirea bradului de Crăciun a devenit una dintre cele mai iubite datini atât în mediul rural, cât și în cel urban. Mai mult decât atât, acest obicei a fost preluat pe toate continentele, indiferent de apartenența religioasă a comunităților respective. În mod tradițional, bradul se împodobește în ajunul Crăciunului și se păstrează în casă până la Bobotează.

# data[].attributes.headline
Obiceiurile și Tradițiile de Crăciun din Transilvania și Moldova(Cristea Sandra Mădălina) 

# data[].attributes.subject
Obiceiurile și Tradițiile de Crăciun din Transilvania și Moldova(Cristea Sandra Mădălina) 

# data[].attributes.body
TRANSILVANIA
În satele din Maramureş, colindătorii iau cu asalt uliţele încă din Ajunul Crăciunului şi sunt răsplătiţi cu nuci, mere, colaci sau bani. Tinerii umblă din casă în casă cu „Steaua” sau cu „Capra”, reprezentaţii răspândite în numeroase zone din România.

Ceva mai aparte şi consacrat în zona Maramureşului este „Jocul Moşilor”, la originea căruia se crede că au stat ceremoniile cu măşti din nopţile de priveghi, un ritual străvechi de cinstire a morţilor.

După ce au colindat toată noaptea, copiii şi tinerii îşi iau bicele şi ies pe uliţele satului. Cine le ise în cale este „croit” de biciul „moşilor”. „Moşii” maramureşeni poartă, în general, o mască făcută din blană de cornute şi bat la uşile oamenilor pentru a-i speria şi pentru a le ura un an mai bun.
O altă tradiţie nelipsită în acest colţ al României este „Viflaimul” – o piesă de teatru popular în care este recreat momentul apariţiei magilor şi al păstorilor ce prevestesc naşterea lui Iisus.
În jur de 20-30 de tineri pot participa la acest spectacol în care sunt întruchipate personaje biblice precum Maria, Iosif, Irod, vestitorul, hangiul, îngerul, păstorii, cei trei crai de la Răsărit, ostaşii, moartea, dracul, moşul, străjerul şi mulţi alţii, în funcţie de cât de mare este ceata.
Tot în Transilvania, se mai păstrează încă, în satele de pe Târnave, „butea feciorilor”. Băieţii se strâng în ceată pentru a aduna, încă din zilele de post, vin pentru petrecrea din ultima săptămână a anului.

Ceata de colindători este organizată după reguli complicate şi fiecare membru are un rol (ghirău, ajutor de ghirău, jude, pârgău mare, pârgău mic).

Tot în această zonă se cântă un colind cu rădăcini de peste două milenii, intitulat „Împăratul Romei”. Colindul redă contextul istoric al naşterii lui Iisus, în timpul împăratului roman Octavian Augustus şi descrie momentul venirii celor trei magi de la Răsărit cu daruri – aur, smirnă şi tămâie.
MOLDOVA
Pe lângă împodobirea bradului, în unele gospodării se păstrează un obicei străvechi – decorarea caselor cu plante: busuioc, maghiran şi bumbişor, purtător de noroc. Bucatele tradiţionale din carne de porrc , tobă, caltaboşi, cârnaţi, piftie, sarmale sau poale-n brâu sunt preparate de seară.

Tradiţia spune că femeile nemăritate îşi pot vedea ursitorul dacă pun într-o strachină, pe prispă, sub fereastră, câte un pic din toate mâncărurile.
În Moldova, în special în Bucovina, oamenii fac turte de Crăciun şi le păstrează până la primăvară, când sunt puse între coarnele vitelor atunci când pornesc la arat. Se spune că aceşti colaci trebuie să fie rotunzi precum Soarele şi Luna.

O tradiţie frumoasă, dar care s-a pierdut, este cea de a ieşi afară cu mâinile pline de aluat şi de a atinge fiecare pom din livadă, repetând: „ CCum sunt mâinile mele pline de aluat, aşa să fie pomii încărcaţi cu rod tot anul”.
În unele zone, pe lângă colindători ies pe uliţele satului cetele de mascaţi – „babe şi moşnegi” care prin joc, gesturi şi dialog transmit urări pentru anul care vine.

# data[].attributes.body
Cu cateva zile inainte de Craciun se impodobeste bradul cu globuri, luminite, beteala si asa mai departe. Poti sa il mai impodobesti si cu un saculet mic, umplut cu boabe de fasole alba, care simbolizeza puritatea sufletului. Cei mici il asteapta an de an pe Mos Craciun cu plete albe, care vine cu sacul plin de cadouri pentru copiii cuminti. Obiceiul bradului de Craciun ar fi aparut in Germania, unde legenda spune ca Sfantul Bonifaciu a ordonat taierea stejarilor. In cadere, stejarii au distrus toti copacii din preajma, mai putin bradul, care a devenit de atunci un simbol al acestei sarbatori si este imbodobit in seara de Ajun. La Dambovita, in judetul Brasov, se pastreaza o traditie veche de doua secole. E singura localitate din tara in care bradul se impodobeste chiar in ziua de Craciun. Pomul de Craciun va ramane in centrul comunei pana dupa Boboteaza. Tinerii care au facut si armata, feciorii care urmeaza sa se insoare, sunt cei care aduc in centrul comunei bradul.

# data[].attributes.body
Colindatul este unul dintre cele mai frumoase obiceiuri din perioada sărbătorilor de iarnă. Ascultam colindele în fiecare an, cântate în cursul lunii decembrie, și de fiecare data ne încântă.
Colindele sunt cântece tradiționale românești, având în general între 20 și 60 de versuri.
Ca și alte obiceiuri tradiționale, colindele au o multitudine de variante și versuri, specifice diferitelor regiuni de la noi din țară. Colindele pot fi cântate de un singur cântăreț sau de un grup, care se poate acompania și de instrumente muzicale si uneori poate interpreta și mici scenete. Pot fi cântate de fete, băieți sau de oameni în toată firea.
Urătorii merg din casă in casă și după ce cântă pe la ferestre, sunt invitați în interior și gazdele le dau mere, nuci sau colaci, păstrându-se astfel un ritual vechi de sute de ani.
În popor se spune că dacă deschizi ușa colindătorilor si primești urarea lor cu bucurie, atunci vei avea un an bun.
Câteva colinde românești :

,, O ce veste minunata "

,, Astăzi s-a născut Hristos"

,, Trei crai de la răsărit "

,, Am plecat să colindam"

,, Moș Crăciun cu plete dalbe"

,, Trei păstori "

,, Steaua"

,, Sorcova "

# data[].attributes.headline
Tradiții și obiceiuri de Crăciun(Dragomir Ariela Mihaela)

# data[].attributes.subject
Tradiții și obiceiuri de Crăciun(Dragomir Ariela Mihaela)

# data[].attributes.body
În noaptea dintre ani, oamenii află  vremea.
De exemplu dacă urmau inundații, strămoșii noștri aflau de la „calendarul cepei”. În zonele Ulmeni, Movila Banului, Bisoca, în vremea noastră se mai practică acest obicei străvechi: se pun 12 coji de ceapă afară. Li se dă fiecăreia numele lunilor din timpul anului, se presară un strat de sare în interiorul cojii. Dimineață se află cât de ploioase vor fi lunile după cantitatea de apă din coajă.
Un alt obicei, ar fi punerea străchinilor în noaptea de Anul Nou. Se strângeau fete la o gazdă. Aici, se adunau 9 obiecte din casă și se ascundeau sub străchinile așezate cu fața în jos, fără ca fetele să le vadă. Fiecare își alegea o strachină. Interpretarea obiectului găsit reprezenta calitățile ursitului: pâinea era semn că va avea un soț bun, banii unul bogat, foarfeca va fi croitor.

# data[].attributes.body
În fiecare an in apropierea Crăciunului , oamenii se pregătesc de taierea porcului. Acesta nu primește mâncare cu o zi înainte de tăiere, primește doar apă.  Capul familiei este cel  care se ocupă de înjunghiere. După  ce este pârlit urmează  frecarea  cu mălai si sare apoi spălat cu apa ca pe urma sa fie acoperit cu o folie pentru fragezirea șoriciului . Ultima etapă  este tranșarea  si porționarea cărnii.
Din el sunt preparate diverse mâncăruri tradiționale ar fi -
*cârnați
*șunca
*jumări
*untură
*caltaboș
--și multe altele care vor fi puse pe masa de Crăciun

(informații preluate de la bunica)

# data[].attributes.headline
Sfintele Sarbatori de iarna (Petre Constantin Gabriel)

# data[].attributes.subject
Sfintele Sarbatori de iarna (Petre Constantin Gabriel)

# data[].attributes.body
Baba și uncheașul

În multe dintre satele din zona de munte a Buzăului, oamenii sunt colindați de două personaje inedite. Doi feciori din sat lasă pentru o zi straiele tinerești și îmbracă haine pentru persoane bătrâne și devin baba și uncheașul satului. Bătrânul va lua haine închise la culoare, pantaloni ponosiți și pe cap o cușmă veche. Perechea lui, baba, va purta haine la fel de vechi, de obicei un ilic lucrat la mână și o basmaluță pe care și-o va lega în barbă.