# data[].attributes.headline
Џез је музички жанр настао у Америци на самом почетку ХХ века у тренутку када је “дошло до спајања црначке духовне и световне музике са европским инструментима“.

# data[].attributes.subject
Џез је музички жанр настао у Америци на самом почетку ХХ века у тренутку када је “дошло до спајања црначке духовне и световне музике са европским инструментима“.

# data[].attributes.attachment_link.title
Louis Armstrong - What a wonderful world  ( 1967 )

# data[].attributes.headline
Настао је у Њу Орлеансу, граду и луци у Америци. Ту су прво стизали бродови из Африке са црнцима који су двођени у Америку да би били робови. Музика коју су они изводили била је вокална. То су, такозвани, „негро спиритуали” (црначке духовне и световне песме). Када су те песме кренуле да се изводе на инструментима који су у Америку стигли из Европе, сматра се да је настао џез.

# data[].attributes.subject
Настао је у Њу Орлеансу, граду и луци у Америци. Ту су прво стизали бродови из Африке са црнцима који су двођени у Америку да би били робови. Музика коју су они изводили била је вокална. То су, такозвани, „негро спиритуали” (црначке духовне и световне песме). Када су те песме кренуле да се изводе на инструментима који су у Америку стигли из Европе, сматра се да је настао џез.

# data[].attributes.headline
Регтајм ( претеча џеза)

# data[].attributes.subject
Регтајм ( претеча џеза)

# data[].attributes.headline
Основна карактеристика џеза је ИМПРОВИЗАЦИЈА. То је тренутно извођење музичке теме, без нотног записа и са пуно измена. Имрповизација се никада не изводи два пута иста, већ се сваки пут изводи другачија. у песми која следи, на почетку се чује главна тема (мелодија) у извођењу Еле Фицџералд, а затим следе вокалне и инструменталне импровизације те теме.

# data[].attributes.subject
Основна карактеристика џеза је ИМПРОВИЗАЦИЈА. То је тренутно извођење музичке теме, без нотног записа и са пуно измена. Имрповизација се никада не изводи два пута иста, већ се сваки пут изводи другачија. у песми која следи, на почетку се чује главна тема (мелодија) у извођењу Еле Фицџералд, а затим следе вокалне и инструменталне импровизације те теме.

# data[].attributes.headline
Састав: у једном џез саставу постоје три групе инструмената: солистички (труба, вибрафон, кларинет, клавир…), хармонски (гитара, клавир, контрабас…) и ритмички (ритaм секција-велики бубањ, добош, чинеле..). 

# data[].attributes.subject
Састав: у једном џез саставу постоје три групе инструмената: солистички (труба, вибрафон, кларинет, клавир…), хармонски (гитара, клавир, контрабас…) и ритмички (ритaм секција-велики бубањ, добош, чинеле..). 

# data[].attributes.headline
Током свог постојања џез је прошао кроз више развојних фаза: Њу Орлеанс стил, тј. “врући“ џез, диксиленд, чикашки стил, симфонијски џез, свинг, би-бап, “хладни“ џез, прогресивни стил, модерни џез…

# data[].attributes.subject
Током свог постојања џез је прошао кроз више развојних фаза: Њу Орлеанс стил, тј. “врући“ џез, диксиленд, чикашки стил, симфонијски џез, свинг, би-бап, “хладни“ џез, прогресивни стил, модерни џез…

# data[].attributes.attachment_link.title
Peter Sprague "Water Tai Chi" - NAMM with Taylor Guitars

# data[].attributes.headline
Чикашки стил (уводи се саксофон)

# data[].attributes.subject
Чикашки стил (уводи се саксофон)

# data[].attributes.attachment_link.title
"When The Saints Go Marching In" Dukes of Dixieland

# data[].attributes.headline
СВИНГ  (плес)

# data[].attributes.subject
СВИНГ  (плес)

# data[].attributes.attachment_link.title
"When The Saints Go Marching In" Dukes of Dixieland

# data[].attributes.headline
Би-бап (слогови)

# data[].attributes.subject
Би-бап (слогови)

# data[].attributes.headline
ВЛАДА  МАРИЧИЋ

# data[].attributes.subject
ВЛАДА  МАРИЧИЋ

# data[].attributes.attachment_link.title
Vlada Maričić Trio & friends - Djelem Djelem

# data[].attributes.body
Амерички композитор. Његова најзначајнија дела су “Рапсодија у плавом“, “Американац у Паризу“, као и прва џез опера “Порги и Бес“ из које је чувена нумера Summertime.

# data[].attributes.headline
Порги и Бес је америчка опера коју је компоновао Џорџ Гершвин. Роман „Порги" Дјубоуза Хејварда из 1925. године био је извор либрета за оперу. Премијерно је изведена  на Бродвеју 1935. године. Радња опере је смештена у фиктивну црначку четврт града у држави Јужна Каролина. Протагонист је Порги, црни просјак који покушава спасити лепу Бес од њеног насилног љубавника  и локалног дилера  Најпознатија  је арија "Сан летње доба" (Summer time).  Да би упознао живот црнаца, филозофију њиховог живота и написао ову оперу  Џорџ Гершвин је живео са црнцима у њиховој четврти  6 месеци. Изабрали су га и за солисту певача, што је била велика част.

# data[].attributes.subject
Порги и Бес је америчка опера коју је компоновао Џорџ Гершвин. Роман „Порги" Дјубоуза Хејварда из 1925. године био је извор либрета за оперу. Премијерно је изведена  на Бродвеју 1935. године. Радња опере је смештена у фиктивну црначку четврт града у држави Јужна Каролина. Протагонист је Порги, црни просјак који покушава спасити лепу Бес од њеног насилног љубавника  и локалног дилера  Најпознатија  је арија "Сан летње доба" (Summer time).  Да би упознао живот црнаца, филозофију њиховог живота и написао ову оперу  Џорџ Гершвин је живео са црнцима у њиховој четврти  6 месеци. Изабрали су га и за солисту певача, што је била велика част.

# data[].attributes.headline
ЈОВАН МАЉОКОВИЋ БЕНД-ПОТРАЖИ МЕ У ПРЕДГРАЂУ 

# data[].attributes.subject
ЈОВАН МАЉОКОВИЋ БЕНД-ПОТРАЖИ МЕ У ПРЕДГРАЂУ 

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Данил Маљоковић

# data[].attributes.attachment_link.title
Potrazi me u predgradju - Jovan Maljokovic Balkan Salsa Band

# data[].attributes.headline
Џез се појавио код нас половином двадесетих година XX века, најпре у Загребу и Љубљани, а нешто касније и у Београду.Давне 1920 године у Београду је оформљен Јеврејски музички клуб Лира, којим је дириговао Јован Фрајт, а као оснивач и председник Управног одбора појављује се трговац и музичар аматер, Маркус Блам. Значај овог музичког клуба је у томе што је ово био први клуб у Србији који се бавио различитим музичким жанровима. Један од чланова овог оркестра је био и десетогодишњи ученик вилоине, Рафаел Блам, који се поред остале музике бавио и лаком салонском музиком, а који је 1927 године оформио први џез оркестар у Србији под именом ‘Студентски Мики џе’ . Овај оркестар је по узору на америчке оркестре имао следеће инструменте: бубњеве, вентил тромбон, трубу, саксофон, виолину, бенџо, хармонику и клавир, чинили су га седам музичара – аматера и сви су били Јевреји. Репертоар оркестра чинили су популарне композиције тог времена – фокстроти са примесама свинга и срамежљивим импровизацијама .

# data[].attributes.subject
Џез се појавио код нас половином двадесетих година XX века, најпре у Загребу и Љубљани, а нешто касније и у Београду.Давне 1920 године у Београду је оформљен Јеврејски музички клуб Лира, којим је дириговао Јован Фрајт, а као оснивач и председник Управног одбора појављује се трговац и музичар аматер, Маркус Блам. Значај овог музичког клуба је у томе што је ово био први клуб у Србији који се бавио различитим музичким жанровима. Један од чланова овог оркестра је био и десетогодишњи ученик вилоине, Рафаел Блам, који се поред остале музике бавио и лаком салонском музиком, а који је 1927 године оформио први џез оркестар у Србији под именом ‘Студентски Мики џе’ . Овај оркестар је по узору на америчке оркестре имао следеће инструменте: бубњеве, вентил тромбон, трубу, саксофон, виолину, бенџо, хармонику и клавир, чинили су га седам музичара – аматера и сви су били Јевреји. Репертоар оркестра чинили су популарне композиције тог времена – фокстроти са примесама свинга и срамежљивим импровизацијама .

# data[].attributes.headline
Џез музичари су комплетни музичари (и композитори и извођачи), а најпознатији светски музичари свих времена су: Луис Армстронг, Кинг Оливер, Сидни Беше, Дјук Елингтон, Бени Гудман, Каунт Бејзи, Лајонел Хемптон, Чарли Паркер, Дизи Гилеспи, Мајлс Дејвис, Ђанго Рајхарт, Ела Џицџералд, Били Холидеј…Џез је утицао на уметничку музику и то у делима Стравинског, Дебисија, Равела, Џорџа Гершвина…

# data[].attributes.subject
Џез музичари су комплетни музичари (и композитори и извођачи), а најпознатији светски музичари свих времена су: Луис Армстронг, Кинг Оливер, Сидни Беше, Дјук Елингтон, Бени Гудман, Каунт Бејзи, Лајонел Хемптон, Чарли Паркер, Дизи Гилеспи, Мајлс Дејвис, Ђанго Рајхарт, Ела Џицџералд, Били Холидеј…Џез је утицао на уметничку музику и то у делима Стравинског, Дебисија, Равела, Џорџа Гершвина…

# data[].attributes.body
Dzez muzika

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Данил Маљоковић

# data[].attributes.attachment_link.title
Potrazi me u predgradju - Jovan Maljokovic Balkan Salsa Band

# data[].attributes.attachment_link.title
Историја џеза у Србији - Википедија, слободна енциклопедија

# data[].attributes.attachment_link.description
Џезу је веома била наклоњена младеж, посебно она из бољих кућа, али ни родитељи нису заостајали за децом, већ су радо играли шими, фокстрот и чарлстон. Илустративан је опис дочека Нове 1929.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Џез ( енгл. jazz) музички је жанр који је настао у афро-америчким заједницама Њу Орлеанса у САД у касном 19. и раном 20. веку, и развио се из корена у блузу и регтајму. Од доба џеза из 1920-их, џез је почео да бива препознат као једна од главних форми музичког изражавања. Он се затим појавио у виду независних традиционалних и популарних стилова, који су сви повезани заједничким везама афричкоамеричког и европскоамеричког музичког порекла са оријентацијом на извођењу. Џез одликују свинг и блуз ноте, вокали позива и одговора, полиритмија и импровизација. Џез има корене у западноафричком културном и музичком изражавању, и у афро-америчкој музичкој традицији укључујући блуз и регтајм, као и у музици европских војних лимених бендова. Мада је основа џеза дубоко укорењена у црначком искуству Сједињених Држава, различите културе су допринеле њиховом сопстевеном искуству и стиловима уметничке форме. Интелектуалци широм света су поздрављали џез као „једну од америчких оригиналних уметничких форми".

Основне музичке карактеристике су: синкопа, вибрато и стална музичка пулсација у такту 4/4, која нема одговарајућу паралелу у класичној музици. Најуобичајенија форма је тема са варијацијама које се импровизују на стални хармонијски скелет оригиналне теме. Услед тога су ствараоци у џезу извођачи, а не композитори као у класичној музици.

Централни инструмент сваког џез-ансамбла је бубањ са помоћним удараљкама, који са клавиром, гитаром и контрабасом чини ритам-секцију. Нарочито се примјењују дувачки инструменти ( саксофон, кларинет, труба и тромбон, мада понекад се користе и флаута, обоа, рог и вибрафон). Величина ансамбла варира од трија до пуног симфонијског џез-оркестра, у коме сваки инструмент може имати улогу солисте. Док у малим ансамблима сви инструменти импровизују на задату тему, џез-оркестар се служи писаним аранжманима, а импровизују само поједини солисти. Мада џез музика не искључује могућност плесања, она се приближује више типу класичне концертне музике него плесној музици и оштро се разликује од шлагера.

Како се џез узимао маха широм света, он је попримао различите националне, регионалне, и локалне музичко културне утицаје, што је довело до настанка многих особених стилова. Њу Орлеански џез се јавио током раних 1910-их, комбинујући постојеће маршеве војних оркестара, француске квадриле, бегин, рагтајм и блуз са колективном полифоном импровизацијом. Током 1930-их, високо уређени плесно-оријентисани свинг велики бендови, блузолики импровизациони стил џеза Канзас Ситија, и цигански џез (стил који је наглашавао музетске валцере) били су проминентни стилови. Би-бап се појавио током 1940-их, премештајући џез из плесне популарне музике ка више захтевној „музичарској музици" која се свирала бржим темпом и у већој мери користила акордно-базирану импровизацију. Кул џез развијен крајем 1940-их, увео је смиреније, глађе звукова и дуге, линеарне мелодијске линије.

Период 1950-их је био праћен појавом фри џеза, који је истраживао свирање без регуларног метра, такта и формалних структура, а средином 1950-их, појавио се хард бап, који је увео утицаје из ритма и блуза, госпела и блуза, посебно у саксофонском и клавирском свирању. Модални џез се развио током касних 1950-их, користећи мод, или музичку скалу, као основу музичке структуре и импровизације. Џез-рок фузија се појавила у касним 1960-тим и раним 1970-тим, комбинујући џез импровизацију са ритмовима рок музике, електричним инструментима, и високо појачаним сценским звуком. У раним 1980-тим, комерцијална форма џез фузије звана смуд џез је постала успешна, остварујући знатну радио заступљеност. Други стилови и жанрови су били изобилно заступљени у 2000-тим, као што су латински и афрокубански џез.

Питање порекла речи jazz је резултирало у знатном истраживању, те је њена историја добро документована. Сматра се да је сродна са jasm, сленг термином који датира из 1860. са значењем „полет, енергија". Најранији записани рекорд речи је у чланку из 1912. у новинама Лос Анђелес тајмс у коме је питчер ниже лиге бејзбола описао бацање које је он називао jazz ball „јер се клати и једноставно не можете ништа учинити с тим".

Употреба речи у музичком контексту је била документована још 1915. у Чикаго трибјуну. Њена прва документована употреба у музичком контексту у Њу Орлеансу је била 14. новембера 1916 у новинама Times-Picayune у чланку о „ jas бендовима". У једном интервјуу са NPR, музичар Јуби Блејк је понудио своје сећања оригиналне сленг конотације термина, говорећи: „Кад га је Бродвеј преузео, они су га звали J-A-Z-Z, мада се то није тако звалао. Реч се писала са J-A-S-S, што је било прљаво, и ако сте знали о чему се ради, не бисте то рекли испред дама." Америчко друштво дијалеката је именовало џез речју 20. века.

Показало се да је веома тешко дефинисати џез, пошто је он обухватао тако шириок опсег музике која покрива период од преко 100 годна, од рагтајма до 2010-ере роком-прожете фузије. Било је покушаја да се дефинише џез из перспективе других музичких традиција, као што је европска музичка историја афричке музике. Критичар Јоахим-Ернст Берендт сматра да његов мандат и његова дефиниција треба да буду шири, дефинишући џез као „форму уметничке музике која води порекло из Сједињених Држава кроз конфронтацију црначке и европске музике" и тврди да се он разликује од европске музике по томе што џез има „специјални однос с временом дефинисаним као ' свинг'", да обухвата „спонтаност и виталност музичке продукције у којој импровизација игра улогу" и да садржи „звучност и начин фразирања који одражава индивидуалност извођачког џез музичара". По мишљењу Роберта Кристгауа, „већина нас би рекла да је измишљање значења уз опуштеност у основи и обећање џеза".

Ширу дефиницију која обухвата све радикално различите области џеза је предложио Травис Џаксон: „то је музика која обухвата квалитете као што је свинг, импровизацију, групну интеракцију, развијање 'индивидуалног гласа' и отварање различитих музичких могућности". Крин Гибард је дао један преглед дискусије о дефиницијама, наводећи да је „џез констракт" који мада је вештачки, још увек је користан за означавање „бројних музичких праваца са довољно заједничког да се схвате као део кохерентне традиције". За разлику од напора коментатора и ентузијаста одређених типова џеза, који су се залагали за уже дефиниције које искључују друге типове, сами музичари обично нерадо дефинишу музику коју свирају. Како Дјук Елингтон, један од најпознатијих фигура џеза каже: „То је све музика".

У историјату џеза први период, назван „ Њу Орлеанс", по месту постанка и настао је мешавином музике америчких црнаца и европске музике, завршава се око 1918. године.

После Првог светског рата створен је нови стил, назван „ диксиленд", у коме важну улогу има колективна импровизација.

Око 1930. године, неколико истакнутих музичара, међу којима кларинетиста Бени Гудмен, створило је , који се ослања на звучност великих оркестара и писане аранжмане.

У току Другог светског рата, заслугом саксофонисте Чарлија Паркера, пијанисте Телонијуса Монка и трубача Дизија Гилеспија, створен је стил по имену би-бап - он се од свинга разликује ситнијом ритмичком поделом и већом хармонском сложеношћу, у којој се огледа утицај европске музике.

Даљи корак у истом правцу представљао је и кул, створен око 1950. године док је последња струја, настала око 1956. године, названа модерн бап.

Основна карактеристика џеза је импровизација, мада сав џез није импровизација већ се састоји од заданих и импровизованих делова. Џез импровизација најчешће има облик теме с варијацијама. Тема је најчешће нека популарна песма од 32 такта. Темељни хармонијски узорак од 32 такта зове се хорус. Импровизатор варира изворну мелодију мењајући јој висину и ритам. Неке варијације могу бити сличне оригиналној теми, док се друге од ње битно удаљавају.

Током времена се импровизација развијала. Она је била главни елемент афричке и афроамеричке музике те се у почетку изводила на начин позива анд респонса тј. начин код којега се измењују појединац и група. Код ране блуз музике исто тако је био заступљен начин позива и респонса, али се у њој импровизирао и текст. У Њу Орлеанском џез стилу музичари су наизменично импровизовали мелодију, док је у свингу импровизација је сведена на минимум јер велики бендови свирају искључиво написану музику.

Три најзначајније ритамске карактеристике џеза су синкопирани ритам, слобода извођења и сталан ритмички пулс. Џез музичари су имали слободу извођења тј. могли су успоравати или убрзавати ритамске фигуре. Мера џез композиција је четвородобна, с честим нагласцима лаких доба - другог и четвртог. Како се џез импровизација развијала, ритам је постајао све неправилнији и сложенији. У ритму је највећи део црначког утицаја на џез.

Џез мелодије исто су тако флексибилне као и ритам. У почетку се употребљавала европска дијатонска лествица нешто измењена црначким системом скала блуз лествица. Касније се звук ослобађа па на пример у фри џезу музичари одбацују задани тоналитет. Џез музичари такође траже већу изражајност и индивидуалност звука. Индивидуалност звука се постиже посебним начинима свирања који укључују „плаве ноте", упорабу вибрата и глисанда. Тонска грађа џеза је дурска лествица са сниженим 3., 5. и 7. ступњем.

Џез најчешће свира мала група - комбо од 2 до 8 извођача или велика група - велик бенд од 10 до 15 извођача. Темељ извођачког састава је ритамска секција која се најчешће састоји од клавира, контрабаса, удараљки, понекад бенџа или бас-гитаре. Солистички инструменти су: корнет, труба, саксофон (сопран, алт, тенор, баритон), клавир, кларинет, вибрафон, тромбон и др. Сваком било већем или мањем саставу својствена је солистичка постава. Принцип свирања није стварање хомогеног звука, већ напротив истицање разлика у инструменталним бојама. Сваки велики солист има свој индивидуални незамењиви тон. Лимени дувачи могу стварати занимљиве боје употребом различитих пригушивача - сордина. То су: обични сордино, торпедо сордино и лончасти сордино. Богатство звуковних боја постиже се и спајањем различитих инструмената, било солистичких или у групама. Ансамбли појединих стилова разликовали су се по броју и врсти инструмената, као и по припадности појединог инструмента ритамској или мелодијској секцији. Важнији инструменти старијег стила били су труба (корнет) и кларинет, који је касније изгубио на важности. Бубњеви се у доба бе-бопа обогаћују серијом афро-кубанских инструмената. Гудачи, осим виолине и контрабаса, нису имали важније улоге. Гитара, некад у ритамској групи, данас припада претежно мелодијској групи. У бе-бопу се мелодијски инструменти, труба и саксофон, понекад придружују ритамској групи. Понекад у џез-банд улазе и обоа и флаута. Класична постава инструмената се у новије време обогаћује низом нових ретких инструмената, посебно из фолклора разних земаља. Тако се у фрее јазу користе алпски рог, ситар, фруле и различите удараљке. Уз њих се сусрећу и инструменти с електричним појачалима, као што су гитара, контрабас, клавир и вибрафон, па трубе и саксофони.

Великој популарности и универзалности џез-музике допринели су не само хетерогени елементи његовог уметничког израза него и сами њени пропагатори, извођачи који су махом велики виртуози на својим инструментима:

Идиоме џеза је са успехом применио у својим композицијама и Џорџ Гершвин, а делимично је џез утицао и на многе друге композиторе класичног смера: Игор Стравински, Паул Хиндемит, Курт Вајл, Ернест Кшенек, Даријус Мило, Ролф Либерман и др.

Berendt, Joachim Ernst (1964). The new jazz book: a history and guide. P. Owen. стр. 278.

Hennessey, Thomas J. (1973). From jazz to swing: black jazz musicians and their music, 1917-1935. Northwestern University. стр. 470-473.

Joachim Ernst Berendt, Günther Huesmann (Bearb.): Das Jazzbuch. 7. izdanje. S. Fischer Verlag, Frankfurt am Main. 2005. ISBN 978-3-10-003802-9.

Burns, Ken, and Geoffrey C. Ward. 2000. Jazz-A History of America's Music. New York: Alfred A. Knopf. Also: The Jazz Film Project, Inc.

Levine, Mark (1995). The Jazz theory book. Petaluma, Calif.: Sher Music. ISBN 978-1-883217-04-4.

Collier, James Lincoln. The Making of Jazz: A Comprehensive History (Dell Publishing Co., 1978)

Davis, Miles. Davis, Miles (2005). Boplicity. Delta Music plc. UPC 4-006408-264637.

Downbeat . The Great Jazz Interviews: Frank Alkyer & Ed Enright (eds). Hal Leonard Books.2009. ISBN 978-1-4234-6384-9.

Elsdon, Peter. 2003. "The Cambridge Companion to Jazz, Edited by Mervyn Cooke and David Horn, Cambridge: Cambridge University Press, 2002. Review." Frankfürter Zeitschrift für Musikwissenschaft 6:159-75.

Nairn, Charlie. 1975. Earl 'Fatha' HInes: 1 hour 'solo' documentary made in "Blues Alley" Jazz Club, Washington DC, for ATV, England, 1975: produced/directed by Charlie Nairn: original 16mm film plus out-takes of additional tunes from that film archived in British Film Institute Library at bfi.org.uk and http://www.itvstudios.com: DVD copies with Jean Gray Hargrove Music Library [who hold The Earl Hines Collection/Archive], University of California, Berkeley: also University of Chicago, Hogan Jazz Archive Tulane University New Orleans and Louis Armstrong House Museum Libraries.

Schuller, Gunther (1968). Early Jazz: Its Roots and Musical Development. New York: Oxford University Press. New printing 1986.

Schuller, Gunther. 1991. The Swing Era: The Development of Jazz, 1930-1945. Oxford University Press.

# data[].attributes.attachment_link.description
Џез ( енгл. jazz ) музички је жанр који је настао у афро-америчким заједницама Њу Орлеанса у САД у касном 19. и раном 20. веку, и развио се из корена у блузу и регтајму. Од доба џеза из 1920-их, џез је почео да бива препознат као једна од главних форми музичког изражавања.