# data[].attributes.body
Nascuda a Zuric l’any 1913, filla d’un pastor protestant, va cursar els estudis de magisteri al seminari de Zuric. Aquesta jove mestra va formar part dels moviments socials suïssos relacionats amb el Servei Social Internacional. Quan tenia 24 anys va ser una voluntària activa de la filial del SCI Ayuda Suiza a los Niños de la Guerra Civil Espanyola, i sota la direcció de Rodolfo Olgiati, aleshores secretari general del SCI, va formar part del cos de voluntaris suïssos desplaçats a Espanya l’any 1937 per portar a terme tasques d’ajuda humanitària.

El 1939 es va veure immersa dins l’onada d’exiliats catalans que fugien cap a França. Enmig de l’èxode i les misèries dels camps de refugiats d’Argelers i Sant Cebrià va fundar la Maternitat Suïssa d’Elna, un petit municipi del Rosselló, a escassos quilòmetres de Perpinyà. La seva finalitat era ajudar les dones embarassades, la major part exiliades catalanes, procedents dels camps de concentració francesos.

Després del tancament de la Maternitat, Elisabeth va continuar treballant, com a voluntària, per a l’associació d’ajuda als nens, dedicada a organitzar colònies infantils al nord de França. El 1946 es va establir a Viena com a responsable d’uns menjadors per a nens mantinguts per l’Església Evangèlica Suïssa. Finalment, va morir el 23 de maig de 2011, als 97 anys.

# data[].attributes.body
LA SEVA CAPSA DE FILS DE COLORS:

Se'n adona de les petites coses que l'envoltaven i que no valorava. Es va emocionar perquè el seu taller de modista era el seu món i potser no tornaria a veure allò. Sense pensar va agafar una capsa de fils de colors. Era l'única cosa que se'n va emportar del taller. Quan estava al camp de concentració de Sant Cebrià, quan no podia més i la tristesa se l'enduia, treia la capsa de fils de colors i la contemplava. Aquells colors eren l'única cosa que la transportava a oblidar al lloc on era. Quan arriba a Figueres busca al seu marit, Joan, entre les bombes.

RECLOSA EN EL CAMP D'ARGELERS:

Li preocupava la gana. Deia que la pitjor cosa era passa set. Els hi donaven per menjar llenties i bacallà sec, i l'aigua era salada, el cap del temps van començar les diarrees i les morts.

SENYORETA ISABEL:

Es va marejar i el metge li va dir que estava embarassada, diu que no era el millor moment però que era una gran alegria. No volia que el seu fill vingués al món en aquelles condicions. Tenia por que no pogués sobreviure. Al saber que hi havia una Maternitat, es va apuntar i la van avisar que hi aniria, va respirar tranquil·la perquè el seu fill estaria cuidant els primers mesos.

LA MATERNITAT D'ELNA

Diu que li va arribar al cor l'afecte i la cordialitat amb la qual li va rebre a la senyoreta Isabel, venien de passar penúries i qualsevol tracte amable era especial. Li va cridar l'atenció la xemeneia on es van escalfar, venien congelades. Diu que la senyoreta Isabel, per alegrar l'ambient de Nadal, va organitzar un dinar especial. Va decorar la casa i el menú era espectacular. Tothom va començar a plorar.

# data[].attributes.body
(fill de Remei Oliva)
La seva mare deia que no volia sortir de la panxa. Deia que havia passat el Nadal i ella estava preocupada perquè era el primer fill, i malgrat estar molt bé a la Maternitat, estava sola lluny dels seus. Va néixer la nit del 4 al 5 de gener de 1940 a la Maternitat d'Elna amb 3,830 quilos, un pes que semblava impossible si tenies en compte totes les misèries que havia patit al camp.
Després del part es van quedar sols ella i el nen i és contemplaven. Explica com ell xumava el seu ditet i perquè la felicitat fos completa només faltava el pare. Van haver de passar set dies perquè hi arribes. Va venir amb un permís i justament ella l'estava alletant i diu que ell es va quedar mut d'emoció, sense dir res i acariciant amb molt de compte les meves manetes. Ella recorda que van ser els moments més intensos de la seva vida perquè tenien tantes coses a explicar-se i tan poc temps. Fins als 21 anys va tenir el nom complet de Rubén Oliva Berenguer. Ell no podia tornar a l'Espanya franquista, la que havia foragitat els seus pares del seu país, ara és francès. Diu que a l'escola era l'únic fill de refugiat i això el violentava per dins. Es sentia diferent. La Maternitat d'Elna és la part més amable i extraordinària del seu passat. De gran, ha conegut millor aquells anys i l'ha fet mal saber el bagatge dolorós dels seus pares. Ha reflexionat i ha pres consciència que el primer terrorisme modern va ser aplicat en la Guerra Civil espanyola.

# data[].attributes.body
La Maternitat d'Elna és la història de 597 persones anònimes nascudes entre el desembre de 1939 i l'abril de 1944 en un casalot abandonat a la població d'Elna, a la Catalunya Nord, sota la tutela d'Elisabeth Eidenbenz, una mestra Suïssa que amb només 25 anys va poder salvar-los d'una mort segura quan eren nadons. L'alternativa era néixer en els camps de refugiats francesos d'Argelers, el Barcarès, Sant Cebrià i Ribesaltes, on l'índex de mortalitat infantil era del 95 % . Les dones embarassades republicanes, recloses en aquells camps, tenien poques possibilitats per garantir la vida dels seus fillets en aquell món d'entreguerres. L'actuació d'Elisabeth Eidenbenz va ser determinant per encarrilar aquelles noves vides amb prou garanties per sobreviure. Ella va fer de la Maternitat d'Elna el bressol dels exiliats.

# data[].attributes.body
EXILI:

Va anar des de Barcelona fins a Puigcerdà a peu, els avions els bombardejaven. Els amics i companys que es morien pel camí, no podien enterrar-los, llavors els posaven a la cuneta amb un sentiment de dolor. Com més s'apropaven a la frontera més tristos estaven. Quan hi arriben la gent dels pobles en comptes d'acollir-los, els miraven amb recel i tancaven les portes. Quan va arribar al camp, va començar a plorar. El fred no la deixava viure. L'endemà, hi havia gent que no es despertava, estaven encarats pel fred i la mort.

EL SEU INFERN PARTICULAR:

No tenien menjar, els hi donaven bacallà sec i pa dur salat, el qual era impossible de menjar. No tenien aigua potable, i quan arribava un camió d'aigua, no tenien res per recollir-la. Van trobar una llauna que servia per: beure, cuinar, rentar i fer les necessitats. Els hi van posar una barraca de fusta i una dutxa on es banyaven 15 0 20 de cop amb aigua gelada. Diu que els primers mesos van ser durs, els pitjors de l'exili.

SENYORETA ISABEL:

Al saber que estava embarassada, va plorar perquè el seu fill no podia néixer allà. En aquelles condicions es moriria i no ho podria suportar. Ningú es preocupava per ella. Quan va arribar a la Maternitat pensava que era un somni.

LA MATERNITAT D'ELNA

Diu que la senyoreta Isabel els hi va ensenyar la casa. Recorda que quan algú feia anys, Isabel i el personal li preparaven una sorpresa, després cantaven i li donaven flors. El que es contava era el detall i l'efecte amb què es feien les coses. Quan estava allà s'oblidava dels mals records del camp.

# data[].attributes.body
MARXA CLANDESTINA PER LA MUNTANYA PER RETROBAR-SE AMB EL SEU MARIT:

El seu marit era metge i oficial de l'exèrcit republicà, va iniciar la retirada. Ella es va quedar amb els seus 2 fills i sogres i ell va marxar a França. Van passar 6 mesos i pensaven que havia mort. Una dona va venir des de Perpinyà per informar que el seu marit estava viu però no podia tornar. Llavors, ella sola va anar a buscar-lo. Només es podia arriba fins a Figueres i per passar la frontera era necessari un permís que no tenia. Llavors, amb l'ajuda d'una dona va poder arribar a Perpinyà a través de la muntanya. Allà es va retrobar amb el seu marit amb molta alegria.

ESPERIT DE SUPERVIVÈNCIA:

Explica que el que feia més por dins el camp d'Argelers era la zona a cavall, on els senegalesos amb el cavall et perseguien amb una llança llarga. 3 noies i ella es van agrupar i van agafar una barraca i la van netejar. Els homes i les dones estaven separats. Ella s'apropava per veure si el seu marit hi era, hi cridaven els seus noms per retrobar-se. Ja estava embarassada i li preocupava el seu estat, perquè havia vist nens morint-se de gana.

SENYORETA ISABEL:

De seguida va notar que estava embarassada. El seu home netejava les latrines del camp de dones, llavors ell li va dir que hi havia una Maternitat. La van portar a una barraca on hi havia infermeres, el seu marit també hi era perquè era metge. Diu que trobar a la Isabel per a ella va ser un miracle.

LA MATERNITAT D'ELNA:

A l'arribar a la Maternitat, si et trobaves bé i tenien ànims, podies col·laborar en les tasques de planxar, cuinar, rentar plats,... La Isabel ho organitzava tot, era una gran dona.

# data[].attributes.body
(fill de María García)
La seva mare i ell van arribar al port de Veracruz l'1 d'octubre de 1942. Ell encara no havia complert els dos anys. En arribar van topar amb la primera sorpresa desagradable. El seu pare ja tenia una altra dona i fills. No els havia esperat, així que la seva mare va decidir emprendre l'aventura tota sola a Ciutat de Mèxic, on va trobar feina d'infermera al Sanatori Espanyol, en el departament de Ginecologia. D'alguna cosa li havien de servir els anys a la Maternitat d'Elna. El problema d'en Felipe era que el seu cognom, Sáez, no concordava amb el de les persones amb qui compartien la casa. Durant l'adolescència, es va fer membre actiu de les joventuts socialistes, que eren principalment antifranquistes. El 1967 es va casar amb una noia d'allà, amb qui va tenir quatre fills i quatre néts.
Està molt orgullós de la meva mare i del seu coratge. Va ser conscient de ser fill d'exiliat des de ben petit. La seva mare l'explicava sempre els records del seu exili, tant els dolorosos d'Argelers com els bons de la Maternitat. Li ensenyava fotos de la senyoreta Isabel, que la considera la seva segona mare. L'estima molt perquè si no hagués estat per ella, ara no estaria viu.

# data[].attributes.body
(fill de Joana Pasqual)
Va sortir de la Maternitat d'Elna amb dos anys i mig, i va tornar a trepitjar aquella casa al cap de seixanta anys en l'ocasió d'un homenatge que li feien a l'Elisabeth el govern d'Israel. La seva mare i ella havien mantingut correspondència per carta, però no s'havien vist més. Tenien la mateixa edat i ell va pensar que es podrien veure per última vegada. Quan ell va entrar a la casa va tenir la sensació que el lloc no l'era desconegut. Ell no tenia records, era massa petit, però quan va veure les fotografies penjades a la paret, va adonar-se'n que sortia a quasi totes. I això volia dir que el que deia sempre la seva mare era veritat, que ell era el preferit de la senyoreta Isabel. Tot plegat va tenir una barreja de sentiments, veient aquella dona que els hi havia salvat a tots. Va pensar que era incomprensible l'oblit cap a una persona que havia ajudat tanta gent.

# data[].attributes.body
Sempre ha estat conscient que néixer a la Maternitat d'Elna era un privilegi, perquè la seva mare li va donar la vida en aquella casa, però l'Elisabeth Eidenbenz li va donar la confiança en el gènere humà.