# data[].attributes.body
Jak w przeszłości żyło się na północnym pograniczu Słowiańszczyzny? Jaka społeczność tam się osiedliła? Jaka była jej kultura i co ją ukształtowało? Jakie jej ślady można odnaleźć na Pomorzu dziś, w czasach, w których odrębność regionów kulturowych nie jest w tak dużym stopniu zauważalna jak dawniej? Odpowiedzi na te pytania szukała młodzież z Torunia, Gołowkiwki i Kropywnyckiego, która spotkała się w Smołdzińskim Lesie - centrum okolicy zamieszkałej niegdyś przez Słowińców. Zanurzyła się w bezmiarze niezwykłej przyrody tego miejsca - spacerowała, pływała i jeździła rowerem, a podczas tych podróży, wiodących m.in. przez szlaki Słowińskiego Parku Narodowego i ścieżki skansenu Muzeum Wsi Słowińskiej w Klukach,  poznawała warunki życia oraz kulturę Słowińców. Słowińska przyroda i regionalne wzory z nią związane, widoczne w sztuce użytkowej,  stały się dla młodzieży inspiracją do stworzenia „słowińskich plotek” - wielkoformatowych gobelinów, które zawisły w partnerskich szkołach oraz „słowińskich ploteczek” – wirtualnych miniblogów, zawierających słowińskie impresje uczestników projektu, które można obejrzeć i poczytać, skanując QR kody umieszczone obok utkanych dzieł.

# data[].attributes.body
Podczas projektu nauczyłam się wiele o  Słowińcach. Dowiedziałam się jakie tereny zamieszkiwali, na czym polegała ich kultura oraz jak wyglądało codzienne życie w ich czasach. Dodatkowo, nauczyłam się podstaw tkactwa. Być może nie będzie to moje hobby, ale fajnie nabyć nową umiejętność. Poznałam cudownych ludzi, z częścią z nich mam dalej kontakt! Komunikowaliśmy się głównie w języku angielskim z dziewczynami z naszego pokoju, więc mój angielski się również poprawił. To było bardzo fajne doświadczenie 😌
Mia<3

# data[].attributes.headline
ХТО ТАКІ CЛОВІНЦІ?

# data[].attributes.subject
ХТО ТАКІ CЛОВІНЦІ?

# data[].attributes.body
Словінці — західнослов'янське плем'я, що мешкало на землях між озерами Гардно i Лебсько та містами Слупськ і Леба (землі нинішнього Західнопоморського воєводства) і належали до поморян.

# data[].attributes.headline
Матеріалом для розви

# data[].attributes.body
Матеріалом для розвитку ткацтва стали прядильні волокна, що отримувалися з вовни, коноплі та льону. Це стало закономірним, вважаючи те, що Україна мала провідними господарськими галузями скотарство та хліборобство. Вівчарство давало можливість використовувати овечу вовну для створення тканин, а хліборобство вирощувало культури, придатні для подальшого виготовлення ниток.

Найвірогідніше, що поперед лляного та конопляного матеріалу була найбільш використовувана вовняна пряжа, адже коноплю, а тим більше льон почали вирощувати набагато пізніше за користування вовною. З появою ниток рослинного походження обробка волокон та прядіння пряжі для створення тканини стало одним з найважливіших хатніх занять у кожній родині в селах. Для більш зручного прядіння створили веретена, на нижній кінець яких натягували кружальця з глини або каменю – так звані пряслиця. Вони підсилювали обертання веретена. Так робили перші оптимізації в процесі ткацтва.

Джерело: https://etnoxata.com.ua/statti/vishivanki-istorija-i-suchasnist/tkatstvo-na-ukrajini/

# data[].attributes.body
Lud, który ma tylko czas przeszły. Kultura dawno miniona, historia zamknięta.
Słowińcy - Muzeum Wsi Słowińskiej w Klukach (muzeumkluki.pl)

# data[].attributes.body
Маяк Чолпіно є одним із небагатьох маяків, розташованих далеко від людських поселень. Він розташований за 1000 метрів від берега, між містами Леба та Рови, у самому центрі Словінського національного парку. Він піднімається на 25 метрів у висоту на високій лісистій дюні (55 метрів над рівнем моря).

джерело: https://www.latarnie.pl/latarnia-czolpino/

# data[].attributes.headline
ТКАЦТВО у ПОЛЬЩІ

# data[].attributes.subject
ТКАЦТВО у ПОЛЬЩІ

# data[].attributes.body
Ткацтво в Польщі бере свій початок ще з часів бузько-віслянських слов’ян. Про це свідчать археологічні дослідження, які показали, що богиня Мокош – берегиня ткацтва – з’явилася в праслов’янській релігії. Лляне полотно було дуже цінним товаром. Він служив засобом платежу - мірилом багатства і достатку. Розплачувалися «латами» полотна, від чого, швидше за все, і пішло слово «плата».
Популяризації та масовості плетіння сприяла прядка, винайдена в Європі приблизно в 14 столітті. Цей пристрій разом із ручною ткацькою майстернею швидко потрапив до сільських хат і прижився там аж до часу, коли у XVIII столітті були автоматизовані ткацькі верстати та створена потужна текстильна промисловість, яка планомірно почала витісняти ткацтво з дому.
У Польщі основною сировиною для виробництва тканин були льон, коноплі та вовна. Їх обробка була звичайною майстерністю для сільських жінок аж до міжвоєнного періоду. Лляне волокно використовувалося переважно для виготовлення одягу та постільної білизни, з конопель виготовляли мотузки та сумки, а з вовни виготовляли светри та килимки.

джерело: https://www.kpodr.pl/przedsiebiorczosc/tkactwo-zanikajace-rzemioslo/

# data[].attributes.body
Дюни в Словінському національному парку, безсумнівно, є його особливою туристичною привабливістю. Це найбільша смуга рухомих дюн на європейському континенті. Найбільша площа дюн становить приблизно 500 га. Дюни розташовані між Балтійським морем і Лебським озером. Змінні дюни покривають усе на своєму шляху. Вони створюють унікальний для Європи пустельний ландшафт, тому їх часто називають польською Сахарою.

джерело: https://dziendobry.tvn.pl/podroze/slowinski-park-narodowy-ciekawostki-atrakcje-5725257

# data[].attributes.body
Bałtyk jest szelfowym morzem śródlądowym, głęboko wciśniętym w kontynent europejski. Łączy się on z sąsiednim Morzem Północnym cieśninami zewnętrznymi (Kattegat i Skagerrak) oraz wewnętrznymi (Sund, Wielki Bełt, Mały Bełt), które w porównaniu do tych pierwszych są wąskie i płytkie.
Linia brzegowa Bałtyku jest mocno rozwinięta i urozmaicona. Składa się na to duża liczba zalewów, zatok, półwyspów oraz wysp i wysepek. Na północnym wybrzeżu Bałtyku występują szkiery – drobne, skaliste wysepki. Południowe i wschodnie brzegi naszego morza to głównie piaszczyste plaże, długie pasma wydm oraz klify – strome skarpy ostro opadające do wody powstające wskutek działania silnych wiatrów, fal i sztormów.

źródło: Nasz Bałtyk (naszbaltyk.pl)

# data[].attributes.body
Latarnia Morska na polskim wybrzeżu Bałtyku, położona na północ od osady Czołpino. Piękne widoki, które można było zobaczy po wejściu na nią.
Maja Wierzbowska

# data[].attributes.headline
СЛОВІНСЬКІ ПЛІТКИ

# data[].attributes.subject
СЛОВІНСЬКІ ПЛІТКИ

# data[].attributes.body
Як жилося в минулому на північному рубежі слов'янського регіону? Що за народність там жила? Якою була їхня культура і що її сформувало? Які їхні сліди можна знайти в Примор'ї сьогодні, в часи, коли самобутність культурних регіонів не така помітна, як раніше? Відповіді на ці запитання шукали молоді люди з Торуня, Головківки та Кропивницького, які зустрілися у Смолдзінському Лісі – у центрі колись населеного слов’янами краю. Вони поринули в простори незвичайної природи цього місця – гуляли, плавали та їздили на велосипедах, і під час цих мандрівок стежками Словінського національного парку та стежками музею під відкритим небом Словінського сільського музею в Клюках вони дізнавалися про умови життя та культуру словінців. Словінська природа та пов’язані з нею регіональні візерунки стали джерелом натхнення для молодих людей на створення «Словінських пліток» — великоформатних гобеленів, які вони вивісили в своїх школах, і «Словенських пліток» — віртуальних міні-блогів з враженнями учасників проекту, які можна переглянути, відсканувавши QR-коди, розміщені біля гобеленів.

# data[].attributes.headline
Медитація в процесі творчості

# data[].attributes.subject
Медитація в процесі творчості

# data[].attributes.headline
Народження гобелену

# data[].attributes.subject
Народження гобелену

# data[].attributes.headline
Пліткуємо... ;)

# data[].attributes.subject
Пліткуємо... ;)

# data[].attributes.headline
Балтика, сонце, море, вітер, осінь...

# data[].attributes.subject
Балтика, сонце, море, вітер, осінь...

# data[].attributes.headline
ТКАЦТВО В УКРАЇНІ

# data[].attributes.subject
ТКАЦТВО В УКРАЇНІ

# data[].attributes.body
Одним з важливих напрямків національної культури України здавна було ткацтво. Ткацтво можна віднести і до господарської діяльності, і до народного мистецтва. Воно має вікову історію та виплекані багатьма поколіннями глибокі традиції. Свідченням наявності ткацького виробництва на землях східних слов’ян ще в стародавні часи є археологічні знахідки у ранні неолітичні культури. Виготовлення тканин в домашніх умовах в такій кількості було зумовлене нагальною суто практичною потребою людини в тканинах, щоб вбратися, оздобити житло, використати їх з господарською метою. Виникнення та розвиток ткацтва сталося за умови прогресу культури народу, як духовної, так і матеріальної. Сталася певна еволюція соціально-економічного шару, яка посприяла розвитку ткацтва. Ткацтво виявилося дуже сприйнятливою до змін в суспільстві матерією, адже в ньому знаходили відбиток історичні події, природно-географічні параметри, сама господарська діяльність з її характерними якостями, запити народу в галузі культурно-естетичній. В ньому також було видно етнокультурні взаємини ткацтва України з подібним напрямком діяльності сусідніх країн та народів. Все це сформувало певні особливості та відмінності ткацтва країни – національні, регіональні та культурні.

Джерело: https://etnoxata.com.ua/statti/vishivanki-istorija-i-suchasnist/tkatstvo-na-ukrajini/

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Одним з важливих напрямків національної культури України здавна було ткацтво. Ткацтво можна віднести і до господарської діяльності, і до народного мистецтва. Воно має вікову історію та виплекані багатьма поколіннями глибокі традиції. Свідченням наявності ткацького виробництва на землях східних слов'ян ще в стародавні часи є археологічні знахідки у ранні неолітичні культури. Виготовлення тканин в домашніх умовах в такій кількості було зумовлене нагальною суто практичною потребою людини в тканинах, щоб вбратися, оздобити житло, використати їх з господарською метою. Виникнення та розвиток ткацтва сталося за умови прогресу культури народу, як духовної, так і матеріальної. Сталася певна еволюція соціально-економічного шару, яка посприяла розвитку ткацтва. Ткацтво виявилося дуже сприйнятливою до змін в суспільстві матерією, адже в ньому знаходили відбиток історичні події, природно-географічні параметри, сама господарська діяльність з її характерними якостями, запити народу в галузі культурно-естетичній. В ньому також було видно етнокультурні взаємини ткацтва України з подібним напрямком діяльності сусідніх країн та народів. Все це сформувало певні особливості та відмінності ткацтва країни - національні, регіональні та культурні.

Матеріалом для розвитку ткацтва стали прядильні волокна, що отримувалися з вовни, коноплі та льону. Це стало закономірним, вважаючи те, що Україна мала провідними господарськими галузями скотарство та хліборобство. Вівчарство давало можливість використовувати овечу вовну для створення тканин, а хліборобство вирощувало культури, придатні для подальшого виготовлення ниток.

Найвірогідніше, що поперед лляного та конопляного матеріалу була найбільш використовувана вовняна пряжа, адже коноплю, а тим більше льон почали вирощувати набагато пізніше за користування вовною. З появою ниток рослинного походження обробка волокон та прядіння пряжі для створення тканини стало одним з найважливіших хатніх занять у кожній родині в селах. Для більш зручного прядіння створили веретена, на нижній кінець яких натягували кружальця з глини або каменю - так звані пряслиця. Вони підсилювали обертання веретена. Так робили перші оптимізації в процесі ткацтва.

Верстат вертикального типу став першим ткацьким обладнанням, кроком до механізації процесу. Основною частиною в конструкції була рама, встановлена вертикально. На неї натягували поздовжні нитки, що ставали основою майбутньої тканини. Знизу до них прив'язували невеличкі тягарці, що робили процес більш зручним. Нитки поділялись на парні - їх прив'язували до одного ряду таких збільшувачів ваги, та непарні - що відповідно приєднувались до іншого ряду тягарців. Це допомагало ткачам прокладати поперечні нитки поміж нитками основи - вручну або з допомогою тоненької палички, що називалась "глицею" і прибивала нитки до краю виробу, що виготовлявся. Форма таких верстатів збереглась і до наших днів для виготовлення окремих видів тканих виробів, наприклад, килимів, ременів, рогожі тощо.

Археологи дуже часто знаходять частини прядильно-ткацького обладнання: тягарці з каменю або глини - для того, щоб основа була натягнута та зручна в роботі, пряслиці на веретена. Це дозволяє їм робити висновки про широке поширення та достатньо високий рівень цього напрямку господарської діяльності за часів трипільської культури.

Сама тканина, звісно, до наших часів не збереглась внаслідок своїх менш тривких до впливу часу якостей. Однак її відбитки знаходимо на керамічному посуді, і це дає підстави вважати, що вже в ті часи слов'янам були відомі техніки плетіння тканини, такі як полотняне чи репсове плетіння, наприклад. Можна стверджувати, що вони знали про фарби для тканин, вироблення їх з охри, каоліну чи інших натуральних барвників - адже на тих же глиняних фігурках можна помітити не тільки переплетіння тканини, але і відбитки кольору. Трипільська кераміка характерна високим рівнем майстерності, до того ж застосовувались поліхромні візерунки - то ж це все було характерне і для прикрашання різних предметів побуту, тканин, з яких створювали одяг, а також для обладнання оселі. При розкопках катакомб чи курганів знаходять тканини з кольоровими смужками, тобто це є черговим свідченням здатності тогочасних майстрів до фарбування.

В добу заліза та в період скіфської культури ткацьке ремесло зазнало немалого піднесення. За знахідками курганів (Чортомлик, наприклад, або Куль-Оба та ін.) можна з певністю сказати, що скіфські жінки вміло займались ткацтвом. Звісно, інструменти у заможних та бідних були різні: так, багаті жінки брали веретена з кістяним набором, грецького типу, а менш заможні - більш прості інструменти виготовлені з дерева, глини та синцю.

З часом та з розвитком еволюції суспільства ткацькі знаряддя поволі вдосконалювались, як і доповнювались та розвивались технології створення тканих виробів. Це можна відслідкувати по археологічним знахідкам в різних регіонах країни. Про пряслиці, тягарці та веретена вже згадувалось як про ткацькі знаряддя, крім цього, зустрічаються також ножиці, щоб стригти овець, гребні для розчісування прядива - з заліза та кості тощо.

Окремо варто згадати про с. Райки на Житомирщині, де особливо багато різного матеріалу було знайдено свого часу. Тут були відкопано цілі клубки пряжі з вовни, нитки з льону, рештки насіння конопель, щоправда, зітлілі, звісно, конопляні мішки та взагалі фрагменти готових тканин для одягу. Тут же було знайдено мотовило, за допомогою якого змотували нитки, вироблялось воно з дерева або кісток, також табличка кістяна з невеличкими отворами по кутах, схожа на дерев'яні кросенці для ткання поясів тощо.

В Райковецькому городищі було знайдено частини горизонтального ткацького верстата, що був значно досконалішим за вертикальний верстат. Ця знахідка має дуже велике значення в розвитку ткацтва. Цей верстат мав відповідні пристрої для розділення ниток основи. Це свідчить про значущий прогрес ткацького виробництва в XI-XIII ст. на території Київської Русі.

В цей період знаходять багато пам'яток, але найбільш значущими серед них є прясельця, на яких зображено знаки-обереги тварин, хрестиків, кругів, рисочок тощо, наділених магічною силою. Деякі з них позначені жіночими іменами, різноманітними ініціалами та ін. Наприклад, на одному з пряселець, що було знайдено у 1885 році в Києві, неподалеку від Десятинної церкви, було позначено, що його власницею була жінка із старослов'янським ім'ям Потвора. Було знайдено ще два подібних у 1935-1937 роках, також під Києвом, у Вишгороді, і на них були позначені імена Невесточ та Іуліана.

Навіщо робили ці позначки? У вчених є версія, що ці позначки є свідченням колективного характеру діяльності, спрямованої на виготовлення тканини. Майстрині намагались не переплутати свої знаряддя праці, тож і відмічали їх. Колективне прядіння було характерне для часів родового ладу, тоді ткацьку сировину обробляли в приміщеннях, які були спеціально обладнані для цього всім необхідним. Вечорниці, толоки, досвітки - ці всі форми сумісної праці є відлунням колективного прядіння.

Це зайняття було більш притаманне жінкам, дівчатам, підліткам, молодицям. У кожній селянській хаті мав бути свій верстат, і якщо жінка не вміла ним користуватись і не пряла вдома тканини та не виконувала всі відповідні ткацькі роботи - вважалось, що вона не була повноцінним членом своєї громади.

Прядіння та ткацтво мало свого покровителя - на Київській Русі це була богиня Мокош. Князь Володимир Святославович свого часу залучив її до поганських богів. Її зображення знайшли на невеликому фрагменті верстата для ткацтва. Предки вірили в силу Мокоші, сподівались на її допомогу та захист, що вона збереже їх від злих сил та нечисті.

Процеси підготовки сировини, що потребували уважного та зосередженого ставлення до роботи, саме прядіння, ткацтво та обробка тканини на завершальному етапі знайшли своє відображення в примітах, ритуалах та обрядах. Деякі з цих ритуалів дійшли до нас. Наприклад, цими справами не можна було займатись у п'ятницю.

Археологічні матеріали органічно доповнюються літописними згадками та свідченнями X-XI ст. В них можна знайти назви на поняття, характерні для ткацької діяльності: лляні та конопляні тканини для господарської діяльності мали назву "узчина", "ярич", "товстина", сукно грубе за складом з натуральним кольором називалось "сермяга", а сірого кольору - "сірячина".

Літописні джерела XIII-XIV ст. згадують назви дій, пов'язаних з ткацтвом: "чиновать", "набійка", "бранина", що свідчать про навички володіння різними техніками ткання, плетіння, говорять про те, що майстри були знайомі з текстильними техніками допоміжними.

З часом продуктивні сили розвивались, а класове розшарування ставало все більшим та контрастнішим, тож серед селян почали виділятись найбільш здатні до ткацтва люди та цілі родини - свого роду династії. Вони спеціалізувались на створенні тканин, скатертин, сукон, крайок тощо. Вони не тільки задовольняли власні потреби, а й виготовляли вироби на продажи та обмін.

Так ми бачимо, як з IX-X ст. з домашнього звичного заняття ткацтво переросло в окреме ремесло, яке існує в цих двох різних формах і понині.

Частина ремісників залишались жити по своїх селах, частина переміщувалась до невеликих містечок та міст, ближче до торговельних шляхів, феодальних дворів, монастирів, працювали у дідичів. Ремісники місць спочатку були досить привілейованою верствою населення, але феодальні відносини розвивались, що приводило ремісників у все більшу залежність від двору. Податки вони були змушені виплачувати своїми виробами, що було не так вже і зручно для них. Ремісники, що зостались по селах, сплачували податки та повинність своїми полотнами, рушниками, скатертинами, інколи покривалами з візерунками, які були замість килимів - так звані гуні. Міські ремісники розплачувались сукнами.

Однак як би не було виділення ремісників по містам в окремий вид ремесла незручним з точки зору повинності, але взагалі це відіграло велику роль у вдосконаленні технологій виробництва тканин і відповідно поліпшувало якість готової продукції. Продуктивність праці підвищувалась, розвивались виробничі сили, що привело до можливості заміни ренти натуральної на грошову. Це зменшило залежність майстрів від феодальних сил, посприяло розвитку ткацтва як вільного окремого ремесла. Таким чином в XIII-XVI ст. в країні було сформовано певні ткацькі осередки. Ними стали Київ, Львів, Чернігів, Луцьк, Кам'янець-Подільський, Кременець, Белз тощо.

Ставши економічно незалежними, ткачі в містах набули більшої майстерності та стали об'єднуватись в цехи, які почали існувати в різних містах та містечках України, таких як Самбор, Городок, Львів, Дрогобичі, Стрий, Явір та ін. Цехи сприяли розвитку майстерності та продуктивності майстрів, вдосконаленню їх технологій. В них були свої затверджені статути, привілеї, чіткі правила, що регламентували діяльність та життя цехів та їх членів. Розвивалась спеціалізація ткачів по окремих видах тканин, готових товарів з них. Вироби продавались на місцевих ринках, крім того, готувались на експорт. Однак не всі ремісники бажали приєднуватись до цехів, таких одступників називали "партачами". Їх можливості для збуту власної продукції були обмежені, як і для безпосередньо праці. Цехи дали можливість виникнення нового, більш великого об'єднання - мануфактури як нової форми виробництва тканин з серйозною організацією. Вони виникли в XVII ст. та проіснували до середини XIX ст. Їхнє існування було можливе переважно в осередках з місцевою сировиною.

Для мануфактур було характерним наймання робітників, поділення ручної праці на процеси: прядіння, фарбування, зсукування ниток, ткання. Поділ праці забезпечував підприємству більшу рентабельність. Підприємства також мали спеціалізацію за певними окремими видами товарів: полотна, килими, сукно, тканини шовкові чи позолочені та ін.

Мануфактури з виготовлення полотна в основному зосереджувались на Поділлі. Промислові суконні підприємства - були в Рогатині, Заложцях, Минківцях, Ґолохвастах, Корці тощо. Київ, Львів, Меджибожі, Немирів, Кам'янець-Подільський, Станіслав спеціалізувались на шовкових та золотистих тканинах. Ці мануфактури мали великий попит на ринках місцевих та на експортних. Та з часом промисловість розвивалась, поширювались тканини більш дешеві з фабричних підприємств, це привело до повного занепаду та припинення функціонування мануфактур та цехів в середині XIX ст. взагалі.

Про мануфактури можна сказати, що вони були формою переходу організації праці від цехів та дрібного ремісництва до капіталістичної машинної промисловості. Певний час дві форми існували паралельно - домашнє виготовлення тканин та їх виробництво в цехах (XIV ст.), мануфактурах (XVII-XIX ст.), на підприємствах та фабриках (XIX-XX ст.). В селянських ткацтвах зберігалось доволі багато рис, притаманних періоду натурального господарства. Перероблялась власна сировина. В тих осередках, які були розміщені неподалік від торговельних шляхів або промислових центрів, тканини здебільшого вироблялись на продаж.

В період другої половини XIX - початку XX ст. виготовлення тканин було в домашніх умовах, в системі промислів та виробництва. Особливо розвинутий ткацький промисел був в центральних регіонах України, найбільше за все на Лівобережжі. Поступово промислові тканини стали витісняти народні. Наприкінці XIX ст. були спроби відновити традиції народного ткацтва, для чого в центральних та східних областях країни були організовані зразкові ткацькі майстерні при губернських земствах. На Поділлі, Галичині, Буковині, Волині було засновано товариства ткачів, при них також існували майстерні та школи. Ці об'єднання та утворення відігравали велику роль в збереженні та зростанні традицій. Але навіть вони не змогли вплинути на загальний розвиток народного промислу та зупинити його занепад.

Чим більше розвивалась текстильна промисловість, тим більше фабричні тканини користувались попитом серед українців в їх повсякденному житті та побуті. Домоткані вироби, призначенні для господарства, потроху витіснялись з ужитку, трохи пізніше и окремі тканини також. До того ж в цей час проходила примусова колективізація українських сіл, різко скорочувалось вівчарство, сіяння льону та конопель, що були основною сировиною для виготовлення тканин в умовах домашнього виробництва. Центральні області України більш за все відчули ці процеси на собі, на Поліссі, в Карпатському регіоні це відбувалось менш помітно. Внаслідок того, що сировини стало не вистачати, місцеві ткалі навчились використовувати фабричну пряжу з бавовни - заполоч, бамбук, памут, або вовняну, частково шовкові або металеві нитки.

В 20-30 роки в місцях, які раніше були осередками ткацтва, створювались артілі, де виготовлялись тканини. В 60-ті роки вони в більшості були об'єднані, збільшені, пізніше реорганізовані у фабрики або художньо-виробничі об'єднання. Багато з цих підприємств діє і по сьогодні.

Для виготовлення тканин стали використовувати більш вдосконалені горизонтальні верстати. В них є пристрій для руху ниток основи - вони опускаються або піднімаються з його допомогою. Нитки рівномірно розташовуються по всій ширині, крім того, це дає рівномірне прибивання ниток піткання. При виготовленні тканин переплітаються дві системи ниток - основи та утка (тобто піткання), робиться це завдяки різній кількості підніжок.

Ткані вироби за своїм складом можуть бути лляні, вовняні, конопляні, бавовняні або змішаної сировини - комбіновані, коли при їх виготовленні використовували два чи більше видів пряжі відповідно.

Розрізняють тканини і за технікою виготовлення: вони можуть бути полотняні, саржеві (ремізно-човникові), килимові, перебірні, ворсові.

Полотняне найпростіше переплетення робиться на двох підніжках, саржеве - на трьох, чотирьох або навіть шістьох підніжках. Саржеві тканини мають особливий дрібний візерунок у формі ліній, зигзагоподібних чи скісних, або ромбиків. Нитки основи та утоку при різних напрямках застилання на поверхні тканини створюють світло-тіньові переходи в тонах. Саржева техніка дуже часто використовується при ткацтві народних тканин, покривал, скатертин, запасок тощо.

Перебірна техніка використовується інакше: тло тканини виготовляється саржевим або полотняним переплетенням ниток, при чому допомагають в цьому різна кількість ремізок. Окремі нитки основи піднімають додатково вручну або простими пристроями (рейками, прутиками) - так складається основний візерунок. Для перебірних тканин характерний рельєфний узор, що виступає над тлом тканини, він може бути по всій ширині готового виробу або на певних його ділянках. Нитки узору прокладаються різними способами, відповідно перебірні техніки поділяються на дві групи: класичний перебір та різноманіття його варіантів. До варіантів відносять "перетик", ткання "на прутах", "під дошку", "під полотно", "вибором" або іншими способами. Перебірна техніка використовується для виготовлення узорних смуг на веретах, скатертинах, запасках, рушниках, фартухах та ін.

Згадаємо "закладну" техніку для килимів - "у вічко", "на косу нитку", "на пряму межову нитку". В цій техніці нитки піткання різного кольору прокладають на окремих ділянках по всій ширині виробу відповідно до узору, вони переплітаються полотняним плетенням. Це дуже поширена по всій України техніка. З її допомогою виготовляють килими, сумки, рушники, фартухи.

Ворсова техніка поділяється на два види, і виготовляють нею тканину з петельчатим та розрізним ворсом. Тлом для неї слугує тонка пряжа, короткі кінцівки товстіших та м'якших ниток або петель, що звисають вільно ("кучері"), створюють в подальшому ворс. Вони прокладаються у місцях візерунків чи по ширині виробу, суцільно. Ця техніка використовується для створення покривал на Буковині, на Поліссі - рядна, гуні (Лемковщина, Бойківщина), коци (Полтавщина, Харківщина).

Підставами для класифікації виробів народного ткацтва є види використованої сировини, техніки тканинного виготовлення, призначення готового виробу за функцією, також осередки виготовлення.

Щодо функціонального призначення тканини можна поділити всі готові вироби на три групи: це для створення одягу, для натільного вбрання та при впорядкуванні житла. Це тканини для сумок, для чоловічого поясного вбрання, верхнього одягу для чоловіків та жінок, сорочок та хусток тощо. Виробляли суцільні речі для поясного вбрання жінок (фартухів, запасок, плахт, горбаток), робили доповнення до костюмів як чоловічих, так і жіночих - пояси та ін.

За своїми функціональними задачами тканини для прикрашання інтер'єру поділяються на наступні: скатертини - для застелення столів, покривала - для прибирання постелі, рушники, килими, верети - для прикрашання та утеплення стін, хідники, килими та килимові доріжки - для підлоги та ін. Використовувались як традиційні тканини, так і сучасні нові види тканих виробів: доріжки, порт'єри, серветки декоративні, накидки та ін.

Серед тканин, що мають господарське призначення, є мішковина.

Осередками виготовлення тканин на Україні були відомі промислові художні центри, такі як Суми, Богуслав, Дігтярі, Львів, Косів, Решетилівка, Коломия тощо. Хоча тканини і споріднені за сировиною та техніками, але в кожному локальному осередку вони мають свої особливості, притаманні тільки цій місцевості та осередку.

Виготовлення тканин в домашніх умовах на сьогодні значно скоротилось. Їх виготовлення продовжується в Карпатах, на Поліссі, подекуди в західних, східних та центральних областях України. Залишились найбільш майстерні ткачі, що продовжують ткане ремесло та його принципи і засади і за наших часів, зберігаючи таємниці виготовлення тканин, що використовуються для оздоблення та декорування сучасного одягу та житла.

Більш за все продукції зараз виготовляється на підприємствах народних промислів або в виробничо-художніх об'єднаннях. В них працюють багато ткачів, що зберегли свій талант та примножують знання та навички. Художники та майстри підприємств і фабрик створюють зразки тканин для малосерійного та масового виробництва, використовуючи свою майстерність та творчі здібності.

Серед ткацьких підприємств варто згадати фабрики художніх виробів в таких містах, як Переяслав-Хмельницький, Богуслав, Дігтярі тощо. Кролевецька фабрика художнього ткацтва є найбільш відомою в Україні. Вона виготовляє тканини, що оздоблюють сучасне житло, інтер'єрів для громадських установ та підприємств, та для створення одягу. До її готової продукції входять декоративні рушники, покривала і скатертини, наволочки для диванних подушок, килими, серветки, тканини для жіночого одягу тощо. Дуже поширені кролевецькі рушники із збільшеними геометричними мотивами ромбів, розет, зображення "дерева життя", геометризовано-рослинне, квіти, півники, птахи, фігурки людей тощо.

Богуславська фабрика виробляє тканини для інтер'єрів і одягу: доріжки, рушники, скатертини, серветки, тканини для суконь, спідниць, фартухів та ін. Це перебірні тканини, дуже вишукані, з використанням збільшеного орнаменту або здрібнено-масштабного. Традиційними елементами цих виробів є зірки, ромби, стовпчики, решітки, що поєднуються між собою, чергуються і таким чином виступають то у ролі основного, то допоміжного мотиву.

Багаті традиції широко відомого чернігівського ткання тканин для плахт використовує в своїй діяльності Дігтярівська фабрика. З таких тканин колись в давнину створювали жіноче поясне вбрання - плахти. Для них характерне поєднання різноманітних технік ткацтва - полотняного та перебірного в усіх його варіантах здебільшого, а також своєрідний клітчастий візерунок. Колектив підприємства, що несе в собі творчі здібності, створює, користуючись зразками плахт, що носили в давнину, цілі композиції декоративних килимів, покривал, порт'єр, спідниць, що зберігають як традиційні орнаменти, так і мають сучасні нотки. Основні мотиви цих тканин - розети, ромби. Виробам притаманні насичені сині, оранжеві, охристо-золотисті, коричневі, пурпурно-вишневі та зелені барви.

Народне ткацтво Львівщини та його традиції, виплекані віками, продовжує колектив професіоналів Львівського художньо-виробничого комбінату. Він виготовляє вовняні тканини для подальшого створення інтер'єрних оздоблень та одягу. Верети, серветки, накидки, наволочки, доріжки, комплекти для куточків відпочинку - все це його витвори високого рівня майстерності. Також тут виробляють тканини для створення ритуального та святкового одягу, строїв для колективів з фольклорним характером тощо.

Гуцульське ткання з його традиціями та особливостями виготовляється на Косівському художньо-виробничому комбінаті. Тут працюють ткалі з гірських сіл, об'єднані бажанням продовжувати та берегти традиції і характерну специфіку регіону. На комбінаті виробляють ліжники з різноманітними узорами, накидки на крісла, серветки, рушники, крайки, тканини, з яких робиться сценічне вбрання та святкове. Основними мотивами є скосики, ромби, клинці, хрестоподібні фігури та багато іншого, не менш цікавого. Кольорова гама тканин Гуцульщини багата насиченими теплими барвами - жовта, червона, оранжева, та підпорядкованими чорною, зеленою тощо.

На Івано-Франківщині нещодавно відродили осередок покутського ткання. Знаходиться він у Коломиї. Верети, рушники, серветки, тканини для суконь, купонні тканини, для сценічних та фольклорних костюмів. Характерні особливості композиції цього регіону є розети, ромби, кучері, хрестоподібні фігури тощо. Червона та вишнева барви підкреслюються чорно, жовтою або зеленою.

Свого часу були забуті розріджені "серпанкові" тканини, з яких на Поліссі робили в далекому минулому головні жіночі убори - намітки. Згадуються та вносяться в роботу особливості, притаманні поліському узорному ткацтву. Якщо проаналізувати сучасний стан художніх промислів, можна помітити, що традиції виготовлення тканин найліпше засвоюються при праці вдома, особливо якщо присутня спадковість досвіду всієї родини та навички передаються, ретельно зберігаючись, від матері до дочки та далі. На підприємствах художніх промислів, найбільше в останні часи, продуктивність праці суттєво підвищується за рахунок механізації багатьох процесів, стандартизації та зменшення асортименту готової продукції. Ці події призводять, на жаль, до негативних наслідків - уніфікації, спрощення готової композиції, зниження якості продукції та зменшення різноманітності колориту. В таких умовах найдосвідченіші та найталановитіші майстри уподібнюються звичайним ткачам, що виконують зразки, розроблені кимось іншим, не маючи права на прояви творчості та імпровізацію.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
ткацькы традиції україни

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
українські ремесла

# data[].attributes.attachment_link.title
Ткацтво на Україні

# data[].attributes.attachment_link.description
Одним з важливих напрямків національної культури України здавна було ткацтво. Ткацтво можна віднести і до господарської діяльності, і до народного мистецтва. Воно має вікову історію та виплекані багатьма поколіннями глибокі традиції. Свідченням наявності ткацького виробництва на землях східних слов'ян ще в стародавні часи є археологічні знахідки у ранні неолітичні культури.

# data[].attributes.body
What was life like in the past on the northern border of Slavdom? What kind of community has settled there? What was its culture like and what shaped it? Which of its traces can be found in Pomerania today, in times when the distinctiveness of cultural regions is not as noticeable as it used to be? The answers to these questions were sought by young people from Torun, Golovkivka and Kropivnitsky, who met in Smoldzinski Las, which is the centre of an area once inhabited by Slovincians. The youth immersed themselves in the vastness of the extraordinary nature of this place - they walked, swam and rode bicycles and during these journeys they learned about the living conditions and culture of the Slovincians. They moved around, among others, through the routes of the Slovincian National Park and the paths of the Heritage Park of the Museum of the Slovincian Countryside in Kluki. The Slovincian nature and regional patterns associated with it, visible in applied art, became an inspiration for young people to create ”Slovincian Rumours ”, large-format tapestries which were hanged in the partner schools, as well as ”Crumbs of Slovincian Rumours”, virtual mini-blogs containing Slovincian impressions of the project participants which you are able to view and read by scanning the QR codes, placed next to the woven works.

# data[].attributes.headline
Словінський парк😉

# data[].attributes.subject
Словінський парк😉

# data[].attributes.body
Польща, це така країна в яку мріє поїхати кожен 😄🥰і ось нам українській групі, випала така можливість 😄це було просто неймовірно🤫незабутньо😉ми побували в Словінському парку, який знаходиться на узбережжі Балтійського моря 😍😍мене дуже здивувала чистота парку, в якому ми мали змогу погуляти 🥰🥰я хочу подякувати всім організаторам проекту 😘💗💗💗ви найкращі 🤫🤫🤫
Ми всі вам дуже дякуємо 😘❤❤✨✨

# data[].attributes.headline
Культура і традиції одні на всіх!

# data[].attributes.subject
Культура і традиції одні на всіх!

# data[].attributes.body
Словінці - загадковий і в той же час щирий та відкритий народ. Вони увібрали в свою культуру та побут багато із того, що їх оточувало: архітектура, одяг, їжа, традиції... Але зуміли зберегти свою ідентичність!

Яким же подивом для мене стала техніка килимарства! Вона така ж сама, якою мої українські пращури ткали килими!
Нас все-таки багато чого об'єднує!

P.S. Тепер і я вмію так та інших навчу!!!

# data[].attributes.body
Justyna Gabryszak

Wyjazd do Smłodzińskiego Lasu był niesamowitą przygodą. Podczas całego tygodnia integrowaliśmy się z rówieśnikami z Ukrainy i poznawaliśmy przeszłość Słowińców.  W muzeum uczyliśmy się codziennego życia dawnych mieszkańców Kluk , takich jak np. budowanie domów, robienie mąki, czy pranie ubrań. Każdy z nas mógł sam sprawdzić się w tych czynnościach i je wykonać. Wspaniale zachowane muzeum pokazuje jak dokładnie żyli Słowińcy i jest to coś innego niż do tej pory widziałam. Szyliśmy też gobeliny i mimo tego, że nie przypadło mi to do gustu to miło było spróbować coś czego nigdy do tej pory nie robiłam. Dzięki temu wyjazdowi mogliśmy poznać również bliżej naszych sąsiadów- Ukrainę. Osoby były wspaniałe i bardzo dobrze spędzało się z nimi czas. Ten Wyjazd to niesamowita przygoda, której nigdy nie zapomnę. Dziękuję wszystkim jeszcze raz!

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
Boats and boating--Equipment and supplies

# data[].attributes.body
Ruchome wydmy w Słowińskim Parku Narodowym leżą między Morzem Bałtyckim na północy, a jeziorem Łebsko na południu. Pod wpływem silnego wiatru piasek z wydm wciąż się przemieszcza na wschód i zasypuje po drodze napotkane lasy. Można powiedzieć, że co roku wydmy przesuwają się aż o kilka metrów.

# data[].attributes.headline
Я отримала незабутні

# data[].attributes.body
Я отримала незабутні емоції та враження від цієї подорожі. Це надзвичайно крутий досвід у моєму житті. Поспілкуватись з поляками, з друзями з інших міст, дізнатись про їх життя. Дізнатись більше про традиції та життя словінців, нове середовище, нові інтереси, нова музика, все це було дуже цікаво і неймовірно. Я безмежно дякую всім за цей проект, кожен буде часткою моїх спогадів про цей гарний час, особлива вдячність організаторам проекту за можливість так круто провести час
Михальська Кіра

# data[].attributes.body
Tkactwo w Polsce sięga czasów Słowian nadbużańskich i nadwiślańskich. Świadczą o tym badania archeologiczne, które wykazały, że w prasłowiańskiej religii występowała bogini Mokosz – opiekunka tkactwa. Płótno lniane było bardzo cennym towarem.  Służyło ono jako środek płatniczy – miernik zasobności i dostatku. Płacono „płatami” płótna, skąd najprawdopodobniej wzięło się słowo „płacić”.

Do upowszechnienia i masowości tkactwa przyczynił się wynaleziony w Europie ok. XIV w. kołowrotek do przędzenia. Urządzenie to wraz z ręcznym warsztatem tkackim trafiło szybko do wiejskich chat i tam zadomowiło się do czasu, gdy w XVIII w. zautomatyzowano krosna i powstał potężny przemysł włókienniczy, który systematycznie zaczął wypierać tkactwo z domów.
Na terenach Polski głównym surowcem do wytwarzania tkanin był len, konopie i wełna. Ich obrabianie było powszechną umiejętnością kobiet wiejskich do dwudziestolecia międzywojennego. Włókno lniane wykorzystywano głównie do wyrobu odzieży i pościeli, z konopi robiono powrozy i worki, a z wełny wyrabiano swetry i kilimy.

źródło: Tkactwo - zanikające rzemiosło - Kujawsko-Pomorski Ośrodek Doradztwa Rolniczego (kpodr.pl)

# data[].attributes.headline
Незабутній ч

# data[].attributes.body
Незабутній час з найкращими людьми, які стали моїми друзями усього за тиждень. Дякую кожному та кожній, хто був на цьому проєкті, бо тепер кожен з вас частина моїх спогадів. Знайомство з поляками, Балтійське море, нічне вогнисько, волейбол, каяки, музеї, ліс, квест та ще багато-багато чого відбулося у цій поїздці. Особливу подяку хочу висловити нашим вчителям, які супроводжували нас увесь цей час. Ви найкращі! Я дуже рада, що в мене з‘явилися друзі не тільки з моєї країни, а ще й із Польщі - країни, яка з самого початку повномасштабної війни підтримує нас усім, як може. Також я вдячна за те, що на деякий час забула про ті негативні речі, які відбуваються у нашій країні. Це дало мені знак, що навіть під час війни життя не зупиняється!
Сподіваюсь на нові зустрічі і незабутні спогади!

# data[].attributes.body
Łebsko jest trzecim pod względem wielkości jeziorem w Polsce - ma 7000 hektarów. Oddziela je od Morza Bałtyckiego Mierzeja Łebska, która wcześniej była zatoką morską. Z tego względu Łebsko dziś jest zbiornikiem o słonawych wodach, co jest cechą charakterystyczną jeziora. Przez Łebsko przepływa Łeba, a sam akwen połączony jest kanałami z dwoma jeziorami: Sarbsko i Gardno. Co więcej Łebsko jest bardzo płytkie, jego maksymalna głębokość wynosi trochę ponad 6 metrów. Wzdłuż wschodniego, południowego oraz zachodniego brzegu Jeziora Łebsko rozciąga się Nizina Gardeńsko – Łebska. Na terenie niziny znajdują się podmokłe tereny i torfowiska, gdzie występują licznie chronione gatunki roślin.

źródło: https://jeziorapolski.pl

# data[].attributes.body
Wydmy w Słowińskim Parku Narodowym są bez wątpienia jego szczególną atrakcją turystyczną. To największy pas ruchomych wydm na europejskim kontynencie. Największy obszar z wydmami ma około 500 hektarów. Wydmy są położone pomiędzy Morzem Bałtyckim a jeziorem Łebsko. Wędrujące wydmy zasypują wszystko na swojej drodze. Tworzą one unikalny w skali Europy pustynny krajobraz, dlatego często są nazywane polską Saharą.

źródło: Słowiński Park Narodowy - ciekawostki, atrakcje - Dzień Dobry TVN

# data[].attributes.body
Za początek rzeki przyjmuje się toń jeziora Jasień, skąd po blisko stu kilometrachŁupawa osiąga Morze Bałtyckie w miejscowości Rowy. Wyróżnia ją bystry nurt o charakterze górskim, a energia niesiona rzeką była i jest wykorzystywana do wytwarzania energii elektrycznej w elektrowniach wodnych - hydrotechniczne budowle rozmieszczone wzdłuż rzeki obecnie są już obiektami historycznymi - ale cały czas są na chodzie.

źródło: Muzeum Słowińskiego Parku Narodowego (poisslowinskipn.pl)

# data[].attributes.headline
Я вдячний організато

# data[].attributes.body
Я вдячний організаторам проекту за те, що вони дали мені та іншим учасникам дізнатися як жили словінці, який одяг вони носили, як вони виробляли одяг та як будували будинки.
Михайло

# data[].attributes.body
Pobyt w Smołdzińskim Lesie był dla mnie kolejnym, nowym doświadczeniem. Uczestnicząc w warsztatach dowiedziałam się wielu rzeczy na temat dawnego życia Słowian oraz mogłam wykonać kilka z Ich codziennych czynności. Cenny był również czas przy ognisku czy na plaży, który mogliśmy spędzić na rozmowach z przyjaciółmi z Ukrainy. Cieszę się także, że miałam okazję nauczyć się tkać i mogłam zrobić własny gobelin. Świetnie spędziłam ten czas we wspaniałym towarzystwie.
Дякую за можливість бути з вами💙💛
(Julita)

# data[].attributes.body
Cechą charakterystyczną całego dawnego budownictwa ludowego na Pomorzu jest konstrukcja szkieletowa niepodzielnie panująca od XVIII wieku. Szkielet konstrukcji szkieletowej tworzą, umieszczone w podwalinie na dole i oczepie na górze, pionowe słupy i, łączone z nimi techniką czopowo-gniazdową, poziome rygle. W narożach ścian konstrukcję usztywniają skośne zastrzały biegnące od podwaliny do belki oczepowej lub krótsze miecze. Wypełnienie kwater stanowiły cegła, glinobitka, strychulec (drewniane żerdki owijane warkoczami ze słomy a następnie obrzucane gliną wymieszaną z sieczką). Kwatery bielone były wapnem a belki smołowane. Dachy na pomorskich chatach były wysokie: stosunek dachu do ścian to 2:1, a nawet 3:1, pokryte trzciną, słomą lub dachówką.

źródło: O Muzeum - Muzeum Wsi Słowińskiej w Klukach (muzeumkluki.pl)

# data[].attributes.body
Słowiński Park Narodowy jest jednym z 23 parków narodowych w Polsce i jednym z 2 parków nadmorskich. Został on utworzony dla zachowania w niezmienionym pięknie systemu jezior przymorskich, bagien, torfowisk, łąk, nadmorskich borów, i lasów, a przede wszystkim wydmowego pasa mierzei z unikatowymi w Europie wydmami ruchomymi. O randze i wartości przyrodniczej SPN świadczy fakt umieszczenia go w międzynarodowej sieci obszarów chronionych takich jak:
HELCOMBSPA, Światowy Rezerwat Przyrody czy obszar wodno-błotny Ramsar.

źródło: Słowiński Park Narodowy - oficjalna strona - strona główna (slowinskipn.pl)

# data[].attributes.headline
Я дуже вдячний 

# data[].attributes.body
Я дуже вдячний організаторам проекту, він був нереально веселим, та дуже цікавим. Подорожі містами Польщі захоплювали дух, на скільки все гарно та атмосферно. Також не залишу без уваги і поїздку на каяках, величезний всплеск емоцій та адреналіну, це те що запам'ятається мені на довго. Все було супер, всім дякую)

# data[].attributes.body
Wyjazd do Smołdzińskiego lasu był dla mnie nowym doświadczeniem. Dowiedziałam oraz nauczyłam się wielu nowych rzeczy o Słowińcach, którzy mają ciekawa kulturę, zwyczaje oraz różne inne ciekawe rzeczy. Tkanie gobelinów wydawało się trudne lecz to było fajne i nowe doświadczenie. W Muzeum można było zobaczyć dawne i codzienne życie Słowińców. Sami mogliśmy poznać ich zajęcia i w nich uczestniczyć. Poznałam naprawdę wspaniałych ludzi, fajnie było poznać język oraz kulturę osób z Ukrainy. Liczę i mam nadzieję na więcej poznawczych oraz integracyjnych wyjazdów.
Marcelina :)

# data[].attributes.body
Latarnia Czołpino jest jedną z nielicznych latarni, która jest oddalona od skupisk ludzkich. Jest położona w odległości 1000 metrów od brzegu, pomiędzy miejscowościami Łeba i Rowy, w samym sercu Słowińskiego Parku Narodowego. Wznosi się na wysokość 25 metrów na wysokiej zalesionej wydmie (55 m n.p.m).

źródło: Latarnie Morskie nad Bałtykiem.Latarnie Morskie nad Bałtykiem

# data[].attributes.body
Dzięki projektowi dowiedziałam się w jaki sposób żyli Słowińcy, dowiedziałam się wiele rzeczy o kulturze, zwyczajach. Ciekawą rzeczą był ich ubiór np. czarny strój ślubny. Słowianie zajmowali się głównie hodowlą zwierząt i uprawą roli. Sami mogliśmy sprawdzić jak wyglądały ich zajęcia i przekonać się jak żyli. Uczestniczyliśmy w wielu zajęciach, dzięki którym nabraliśmy nowych doświadczeń. Poznałam wiele wspaniałych ludzi i razem spędziliśmy czas w świetny sposób. ❤️
Lena:)

# data[].attributes.body
Legendarne wzgórze o wysokości 115 m n.p.m., znajdujące się w okolicach Smołdzina, dominujące nad całą okolicą. W przeszłości był to ważny ośrodek pogańskiego kultu religijnego, ale także punkt nawigacyjny dla marynarzy i żeglarzy. Na południowo-wschodnim zboczu Rowokołu odkryto pozostałości kolistych wałów z IX-XI wieku z wielkim paleniskiem ofiarnym i szczątkami kości zwierzęcych.
Na przełomie XII i XIII wieku wzniesiono na Rowokole kaplicę poświęconą św. Mikołajowi-patronowi żeglarzy. Wewnątrz świątyni znajdował się słynący z cudów obraz Najświętszej Marii Panny. Wieża górująca nad kaplicą pełniła rolę latarni morskiej. W owym czasie wzgórze stanowiło cel licznych pielgrzymek. Do czasów Reformacji Rowokół, obok Góry Chełmskiej w Koszalinie i Św. Góry w Polanowie, był jednym z ważniejszych ośrodków kultu religijnego na Pomorzu Zachodnim, któremu kres położyło wprowadzenie na Pomorzu nauki Marcina Lutra. Wówczas to zburzono kaplicę, przetrwała jedynie wieża służąca jako latarnia. Na jej rozbudowę Książę Ernest Bogusław de Croy przeznaczył w testamencie w 1684 roku 200 talarów. Mimo tego jednak wieża została rozebrana, a resztki jej fundamentów zburzono w 1847 roku. Z górą Rowokół związanych jest wiele wątków podaniowych. Zatopione dzwony, zbójeckie bandy, gorejące pieniądze, przerzucane głazy, pogrążone w ziemi zamczysko- ożywiają historię tego miejsca. W miejscowej tradycji znane jest opowiadanie o tym, jak w trakcie burzenia kaplicy Św. Mikołaja zerwały się dzwony i stoczyły do pobliskiej rzeki Łupawy. Do tej pory w miejscu zatopienia dzwonów występują w rzece tak silne wiry, że grożą one kąpiącym się utonięcie.  Współcześnie na górze Rowokół znajduje się wieża widokowa, z której w pogodne dni można obserwować linię brzegową morza.

żródło: http://muzeumkluki.pl/

# data[].attributes.body
Wycieczka do Smołdzińskiego Lasu była dla mnie niezapomnianym doświadczeniem. Uczestnicząc w warsztatach w muzeum zobaczyłam jak wygladało codzienne życie Słowińców. Wykonując ich prace mogliśmy wczuć się w życie, które prowadzili w dawnych czasach. Jestem zadowolona, że mogłam nauczyć się tkać. Wydawało mi się to zajęciem nie dla mnie, lecz robienie gobelinów spodobało mi się. Na wyjeździe poznałam wiele osób z Ukrainy, jaki i z Polski. Bardzo podobały mi się nasze różnego rodzaju integracje. Dziękuję wszystkim za spędzony czas i możliwość uczestnictwa w projekcie :))

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
Boats and boating--Equipment and supplies

# data[].attributes.headline
Велика подяка органі

# data[].attributes.body
Велика подяка організаторам цього проекту, я на власні очі побачим як жили Словінці, спробував власними руками працювати як наші предки. Дуже сильно запам'яталась поїздка на каяках, вона видалась неймовірно крутою. Також сподобалась Устка, неймовірне місто з неймовірними людьми. Гданськ - ідеальне місто для милування красою будівлів що розташовані в місті. Всі події які відбувались дуже гарно запам'ятись. Назавжди в моєму сердечку❤️. (Назар Стаєцький)

# data[].attributes.headline
Цей проект дав зрозу

# data[].attributes.body
Цей проект дав зрозуміти наскільки було важко людям робити ту саму одежу починаючи з чистки овечої бавовни та закінчуючи сплетінням кожної ниточки до купи. І також незабутні враження від побаченого

# data[].attributes.body
W Smołdzińskim Lesie bardzo przyjemnie spędziłam czas, poznałam wiele niesamowitych osób i dowiedziałam się wiele rzeczy o życiu tamtejszych osób mieszkających w tamtych czasach. Nauczyłam się tkać na krośnie np. krajki, zobaczyłam także wiele pięknych widoków. Była to naprawdę fajna przygoda i mam nadzieje że w przyszłym roku też uda się ten projekt.

# data[].attributes.headline
Дуже дякую всім полякам та українцям які були на цьому проєкті, я неймовірно рада що взяла участь, я дізналась багато чого нового, багато з ким здружилася! Всі ці спогади про балтійське море, огнісько, музей, екскурсії, квести, ткацтво, спільні танці та ігри, ми заберемо з собою,  та кожен раз будемо нагадувати одне про одного.

# data[].attributes.subject
Дуже дякую всім полякам та українцям які були на цьому проєкті, я неймовірно рада що взяла участь, я дізналась багато чого нового, багато з ким здружилася! Всі ці спогади про балтійське море, огнісько, музей, екскурсії, квести, ткацтво, спільні танці та ігри, ми заберемо з собою,  та кожен раз будемо нагадувати одне про одного.

# data[].attributes.body
Я щиро сподіваюся що мені, ще випаде така нагода відвідати цей проєкт та ще зустріти таких чудових людей

# data[].attributes.headline
також велика вдячність людям, які показали, розповіли як жили словінці (та навіть дали можливість трохи побути ними! ) , було дуже цікаво:) 

# data[].attributes.subject
також велика вдячність людям, які показали, розповіли як жили словінці (та навіть дали можливість трохи побути ними! ) , було дуже цікаво:) 

# data[].attributes.body
Przyjazd do Smołdzińskiego lasu był dla mnie świetna przygodą, pokazał mi zycie Słowian z zupełnie innej strony. Cieszę sie ze mogłam poznać ich „codzienność” i to czym się zajmowali było to genialne doświadczenie. Tkanie, robienie gobelinów, wspólnie spędzony czas przy ognisku i na plaży z uczniami Ukraińskimi wspominam wspaniale, byli bardzo sympatyczni i wspólnie znaleźliśmy swój język. Mam nadzieję ze spotkamy sie za rok wspólnie razem. побачимось, ми сумуємо за тобою❤️(Anna)

# data[].attributes.body
Wizyta w Smołdzińskim lesie pokazała mi wiele nowych rzeczy. Oglądaliśmy ktajobrazy które słowianie mieli na codzień, tkaliśmy, budowaliśmy,praliśmy , i robiliśmy wszystko co oni kiedyś. Oglądaliśmy również ich posiadłości i zwierzęta. Cieszę sie że przez pewien czas mogliśmy poczuć sie jak w tamtych czasach.

# data[].attributes.headline
Хочу сказати, що за 

# data[].attributes.body
Хочу сказати, що за цей час, який ми провели в Польщі я дізналась багато чого нового: як жили словінці , в яких домівках, чим займались, як жили. І велике дякую тим людям, які допомогли нам це все, відчути на собі. Емоцій дуже багато! Також дякую всім організаторам, та учасникам з Польщі та з Кропивницького, дуже була рада з вами познайомитися. Надіюсь, що ще колись в майбутньому ми зустрінемось!!!

Буду згадувати тільки з приємними враженнями про цю поїздку)
Іра Базик

# data[].attributes.headline
Проєкт відкрив д

# data[].attributes.body
Проєкт відкрив для мене культурні цінності народів, які проживали на берегах Балтії. Так дивно ходити просторами мальовничого краю, знаючи, що до тебе тут жила ціле суспільство- словінці, займалися побутом. Особливо мені запали в душу святкові наряди, основним кольором яких є чорний. "Словінські чутки" став для мене неймовірною можливістю окультуритися та дізнатися про історію берегів Балтики.
Якщо говорити про інтеграцію у польську спільноту, я можу з упевненістю сказати, що вона відбулася на усі 100%. Упевнена, що це мій не останній раз у цьому неймовірному місці. А з новими польськими друзями ми ще побачимося)
Хочу подякувати кожому та кожній за неймовірну енергетику протягом цього незабутнього тижня.
Валерія Лавренюк

# data[].attributes.headline
Я всім дякую за пров

# data[].attributes.body
Я всім дякую за проведений час, я не забуду цей проведений час з цікавими людьми, та спробував себе в шитті, та плавання на каяках. Я хотів би ще раз прийняти участь у цьому проекті, оскільки ці емоції та краєвиди які я бачив нести не передати. Всім дякую за цей час.

# data[].attributes.body
Відкриваючи світ,
відкриваєш і
щось в собі  ...
Дивовижний світ Балтики, своєрідний і багатогранний світ словінців - це все проєкт " Словінські чутки".

# data[].attributes.body
Projekt w Smołdzińskim lesie był dla mnie ciekawym doświadczeniem w którym zaznajomiłem się z bardzo miłymi i niesamowitymi ludźmi. Kajakowanie było dla mnie nowe i bardzo przyjemne, uroda słowińskiego parku narodowego była warta zobaczenia, a spędzanie czasu podczas ogniska czy czasu na plaży nad bałtykiem było dla mnie aż nad to miłe i wspominam to bardzo ciepło, ciekawe było też słuchanie o kulturze słowińskiej i dawnych zwyczajach a tym bardziej móc samemu doświadczyć tych zwyczajów. Każdą chwile projektu wspominam jako niesamowitą.
Dawid

# data[].attributes.headline
Я дуже вдячний цьому

# data[].attributes.body
Я дуже вдячний цьому проекту, за те, що зміг побачити на власні очі як і де жили словінці, та побувати на їх місці, за те,
що тепер у мене другі асоциації з словінцями, за ті емоції, які я отримав на проекті.
Тепер я знаю як жили наші предки.

# data[].attributes.headline
 Хочу подякувати тим хто нам допомогав на протязі усього наших пригод! Ще окрема подяка Дмитро Олександровичу, без нього наше прибування було б не таким яскравим) Хочу подякувати дітям з Польші, зараз я тримаю контант з декілька особами, вони чудові та добродушні люди та друзі. Настільки чудової компанії я не зустрічав ніколи, Саша, Маша, Кіра та інші дякую вам, ви дуже специфічні персони, але з вами на душі залишається приємне відчуття, як згадую про Польшу. Був враженний городом Гданськ та Устка, настільки яскравий порт та колоритні вулиці я ще не бачив. Мені дуже сподобалося!

# data[].attributes.subject
 Хочу подякувати тим хто нам допомогав на протязі усього наших пригод! Ще окрема подяка Дмитро Олександровичу, без нього наше прибування було б не таким яскравим) Хочу подякувати дітям з Польші, зараз я тримаю контант з декілька особами, вони чудові та добродушні люди та друзі. Настільки чудової компанії я не зустрічав ніколи, Саша, Маша, Кіра та інші дякую вам, ви дуже специфічні персони, але з вами на душі залишається приємне відчуття, як згадую про Польшу. Був враженний городом Гданськ та Устка, настільки яскравий порт та колоритні вулиці я ще не бачив. Мені дуже сподобалося!

# data[].attributes.headline
Це була незабутня по

# data[].attributes.body
Це була незабутня подорож. Дуже цікаво було поспілкуватися з поляками та дізнатись про їхню культуру.Ми дізнались багато про життя словінців. Та не тільки зі слів, а ще й побували на майстер-класах. Також мене заворожила природа Польщі. Ці пляжі та гавані були дуже гарні. Тепер мрію про подорож до Польщі.

# data[].attributes.headline
Я назавжди запам'ятаю нашу поїздку до Польщі. Ця подорож подарувала мені купу позитивних емоцій та незабутніх спогадів. Зустріч з поляками й іншими українцями розширила моє коло спілкування, а час проведений разом був сповнений веселими і радісними моментами. Дякую нашим вихователям за їхню працю та велику кількість зусиль, які вони вклали у цей проєкт. Також безмежно вдячна щирим і відкритим полякам, що були важливою частиною мого перебування у Польщі. Сподіваюся побачитися знову!:)) (М. Тарасова)

# data[].attributes.subject
Я назавжди запам'ятаю нашу поїздку до Польщі. Ця подорож подарувала мені купу позитивних емоцій та незабутніх спогадів. Зустріч з поляками й іншими українцями розширила моє коло спілкування, а час проведений разом був сповнений веселими і радісними моментами. Дякую нашим вихователям за їхню працю та велику кількість зусиль, які вони вклали у цей проєкт. Також безмежно вдячна щирим і відкритим полякам, що були важливою частиною мого перебування у Польщі. Сподіваюся побачитися знову!:)) (М. Тарасова)