# data[].attributes.body
Veliko državnikov in filozofov je obiskalo Aleksandra Makedonskega in mu čestitalo za velike vojaške uspehe. Pričakoval je tudi filozofa Diogena, ki je živel v Korintu. Toda zgodilo se je drugače. Ker se filozof ni niti malo zmenil za Aleksandra, ga je šel obiskat Aleksander osebno. Našel ga je ravno ležati na soncu, pred sodom, v katerem je živel. Diogen se je nekoliko dvignil, ko je opazil, da proti njemu prihaja večje število ljudi. Pogled pa je usmeril proti Aleksandru. Ko ga je vladar ogovoril s pozdravom in ga vprašal, če si karkoli želi, je filozof odgovoril z "Da, umakni se mi, prosim, izpred sonca." Aleksander je bil tako šokiran, presenečen zaradi obnašanja, občudoval pa je njegov pogum in je dejal: "Ampak, resnično, če ne bi bil Aleksander, bi hotel biti Diogen!" (Barbara Arzenšek)

# data[].attributes.body
Nekoč je v antičnem Rimu nevihta na morju potopila mnogo ladij in s tem ubila veliko ljudi na krovu. Nevihta je praktično uničila rimsko mornarico. Cesar Kaligula je bil zaradi “napada”, kot je nesrečo sam označil tako užaljen, da je napovedal vojno temu, ki je bil za napad kriv, torej bogu morja in vode, Neptunu. Na morje je zato poslal svojo vojsko in vojaki so morali s sulicami neprestano zabadati vodo, da bi se za napad maščevali. Kot se je izkazalo, je bila vojna zgolj enostranska, zgodilo se ni nič. (Ana Užmah)

# data[].attributes.body
Anglo-zanzibarska vojna je potekla med Združenim kraljestvom in Zanzibarjem l. 1896. Trajala je le 38 minut in je najkrajša vojna v zgodovini. Takrat je z državnim udarom prevzel zanzibarsko oblast mladi sultan Khalid bin Bargaš, to pa ni bilo všeč Britancem. Zato so v pristanišče spustili pet vojaških ladij in odprli ogenj proti sultanovi palači. Sultan je pobegnil in na britanski strani je bil le en mornar lažje poškodovan. Na koncu bitke so Britanci nato zanzibarski vladi izdali račun za porabljeno strelivo v "vojni". (Jakob Krajnc)

# data[].attributes.body
Vikinge si večina predstavlja kot velike, močne može s čeladami z rogovi. Zanimivo, saj je vikinške moške pravzaprav zelo skrbelo, kako izgledajo. Mnogi od njih so si lase pobarvali na blond, saj je veljala za najboljšo barvo, celo brade so si pobarvali. Prav tako so Vikingi imeli glavnike, pincete in ušesne žlice za čiščenje ušes. Kopali so se celo štirikrat več kot večina ljudi iz njihovega časa. (Neja Kovačič)

# data[].attributes.body
Po neuspelem poskusu Katiline je začela groziti republiki nevarnost s strani Cezarja, spretnega politika, ki je s Krasom in Pompejem sklenil triumvirat, da bi se polastil oblasti. To mu je tudi uspelo. Nato se je lotil osvajanja Galije, Balkana in Egipta. Medtem si je tudi zagotovil oblast v Rimu, potem ko je z znanimi besedami "Kocka je padla" prekoračil Rubikon, zadnjo oviro na poti. V Mali Aziji je Farnaka potolkel tako hitro, da je v Rim sporočil samo tri besede: "Prišel, videl, zmagal". Po tej zmagi se je napotil proti Afriki. Domnevno se je takrat, ko je stopil z ladje na afriška tla, spotaknil in se zavalil v pesek. Ker bi si njegova vojska ta padec lahko razlagala kot slabo znamenje, je bistri državnik brž vzkliknil: "Te že držim, te že imam v svojih rokah, Afrika! "

(Maja Čerkuč)

# data[].attributes.body
Aleksander Veliki je oblegal neko mesto, ki je bilo obdano z velikim obzidjem. S svojimi možmi se je utaboril okoli mesta in začeli z obleganjem. Dva Aleksandrova vojaka sta se precej opila in se sprla glede tega, kdo je ubil več sovražnikov. Oba sta se opremila in odšla do bližnjih vrat, kjer sta začela boj z vojsko mesta ob mestnem vhodu. Nazadnje je izbruhnila popolna bitka med Aleksandrovo vojsko in mestom, pri čemer je bil Aleksander skoraj zmagovalec. (Leon Vignjevic)

# data[].attributes.body
Nekega dne, ko se je Peter III. Ruski igral s svojimi vojaki  jim je naredil trdnjavo iz papirja. Vendar pa trdnjava ni bila dovolj, da bi jih zaščitila pred podgano, ki se je uspela vtihotapiti noter in enemu od njih odgrizniti glavo. Na srečo je njegov pes opazil podgano in jo ujel, s čimer je preprečil, da bi drugi vojaki utrpeli enako usodo. Podgana je morala plačati za svoj prekršek in stopila je pred vojno sodišče, kjer je bila obsojena na usmrtitev. Peter je za to priložnost izdelal majhne vislice in jih uporabil na ubogem bitju. Katarina, njegova žena, morda ni bila priča zločinu, vendar The Vintage News poroča, da je ta dogodek omenila v svojih spominih. Piše: "Njegov namestnik je ujel zločinca, sodili so mu po vojaškem pravu in takoj obesili; in kot sem videla, je ostal tri dni izpostavljen kot javni primer." (Staša Debelak Vreš)

# data[].attributes.body
Zgodovinarji nam povejo, da je Napoleon Bonaparte doživel največji poraz v bitki pri Waterlooju. Morda pa se je to zgodilo že osem let prej. Sredi julija 1807 po končani vojni med Francijo in Rusijo so organizirali praznovanje z lovom na stotine zajcev. Ti zajci en dan niso bili hranjeni in ko so jih zaposleni spustili iz kletk. Zgodilo pa se je nekaj nenavadnega in namesto da bi se zajci odpravili v beg, so se pognali v Napoleona in njegove može. Sprva so se temu smejali, vendar so s časom njihove skrbi rasle. Ko je Napoleon ugotovil, da zajci ne bodo obupali je poskusil pobegniti in se je skril v svojo kočijo. Poplava zajčkov se je nadaljevala, nekateri naj bi celo skočili v kočijo. Napad je prenehal šele, ko se je Napoleon odkotalil. Človek, ki je dominiral v Evropi, ni bil kos boju z zajčki.

(Deja Romih)

# data[].attributes.body
Premetavanje lisice je bil tekmovalni šport , priljubljen v delih Evrope v 17. in 18. stoletju. Vključevalo je metanje živih lisic in drugih živali visoko v zrak, vadili so ga člani aristokracije. Premetavanje lisice je potekalo v areni, včasih pa tudi na dvorišču gradu ali palače. Dve osebi sta stali šest do sedem metrov narazen in držali konce mrežaste zanke, ki je bila položena na tla. Žival, kot je lisica, bi nato izpustili iz kletke in jo peljali skozi areno, čez zanko. Ko je prečkala zanko, so udeleženci močno potegnili za konce in žival vrgli visoko v zrak. Tisti, ki je dosegel najvišji met v zrak, je zmagal na tekmovanju. Izkušeni tekmovalci so dosegli mete do višine 7,5m, rezultat pa je bil za žival pogosto usoden.

Avgust II. Močni , poljski kralj in saški volilni knez , je v Dresdnu priredil znamenito tekmovanje v premetavanju, na katerem so premetali in pobili 647 lisic , 533 zajcev , 34 jazbecev in 21 divjih mačk. Pri tem je sodeloval tudi sam Avgust, ki je domnevno pokazal svojo moč tako, da je držal konec svoje zanke le za en prst, na drugem koncu pa sta bila dva najmočnejša moža na njegovem dvoru. (Špela Dobrajc)

# data[].attributes.body
Ko je bil Julij Cezar mladenič (preden je postal slaven in mogočen), je potoval nekam po morju in ugrabili so ga pirati. To za tisti čas ni bilo nič nenavadnega in pirati so ga nameravali zadržati za tipično odkupnino 20 talentov zlata (tj. ogromno denarja). Ko je Cezar izvedel za znesek, za katerega so ga odkupili, jim je rekel: "Vreden sem veliko več, zahtevajte vsaj 50 talentov zlata," kar so pirati tudi storili.

Med čakanjem na odkupnino je Cezar pisal poezijo in jo bral piratom. S pirati se je tudi šalil, da bo, ko bo svoboden, zbral floto in jih vse križal.

Na koncu so pirati Cezarja vzljubili, in ko so dobili odkupnino, so ga izpustili.

Nato je Cezar takoj zbral ladjevje, jih ujel, jim vzel 50 talentov (in preostalo piratsko premoženje) ter jih dal križati.

(Neja Mihevc)

# data[].attributes.body
Inkvizitor Konrad iz Marburga je verjel, da so mačke le hudič v krznenem plašču. Z različnimi metodami mučenja, je pridobil dovolj priznanj o "čudnem vedenju mačk" in o njihovi povezanosti s hudičem. Zaradi tega, bi morale biti kaznovane. S tem je prepričal papeža Gregorja IX. da Evropejskim mačkam napove vojno. Gregor XI. je vodil katoliški svet med letoma 1227 in 1241, ljudi pa je v tem času prepričal, da naj mačkam ne zaupajo, ker naj bi nosile satanovega duha. Med letoma 1233 in 1234 so Gregorjevi zvesti pripadniki množično iztrebljali mačke. S tem so povzročili val kuge, ljudje pa so menili, da so z pobijanjem mačk razjezili Satana in da je kuga njegova kazen. Iztrebljanje mačk, naj bi vodilo tudi do preganjanja in ubijanja "čarovnic", vse skupaj pa se je končalo, ko je papež mačke izobčil. Tako se je začelo tudi prepričanje, da črne mačke prinašajo nesrečo. (Kristina Vodeb)

# data[].attributes.body
Leta 897 je papež Štefan VI. odredil, da je treba ekshumirati truplo zadnjega papeža Formosa in mu soditi na tako imenovani "Synodus Horrenda" oziroma sinodi o truplih. Formosus je bil Štefanov sovražnik in ko so njegovo truplo ekshumirali, so ga oblekli v njegova papeška oblačila ter mu med drugim sodili zaradi krive prisege in nezakonitega papeževnja.

(Neža Luževič)

# data[].attributes.body
Nekega dne v Tanzaniji, okrog leta 1962, se je deklica v šoli začela histerično smejati brez razloga. Njeni sošolci so se ji pridružili, do te mere, da se je 95 od 159 učencev smejalo, od 3 ure do 16 dni. Postalo je tako hudo, da so šolo zaprli, a je to pomenilo, da so smejoči otroci tekali po ulicah in le širili "bolezen". Prizadetih je bilo na tisoče ljudi, zapreti pa so morali še 13 drugih šol. "Bolezen" se je širila in začeli so se pojavljati tudi drugi simptomi, kot so težave z dihanjem, omedlevica, kričanje in izpuščaji, vendar fizičnega vzroka nikoli niso našli. Smeh je trajal od šest mesecev do leto in pol, odvisno od prizadetega kraja. (Ana Anouk Scholtemeijer)

# data[].attributes.body
Govorice, da je bil ta mitski menih in samooklicani svetnik ljubimec cesarice Aleksandre Fjodorovne, krožijo že od leta 1912. V začetku 20. stoletja je v Sankt Peterburgu krožilo na stotine pornografskih risb, zgodb in pesmi o domnevni ljubezenski aferi, ki je glavni mit o Rasputinu.  Na zgornji sliki je Ruska karikatura, ki prikazuje Rasputina in carico. Napis se glasi "Avtokracija".

In najpomembnejše o Rasputinu je dejstvo, da je resnično znal zdraviti ljudi, predvsem pa carjeviča Alekseja, sina carja, ki je imel hemofilijo, dedno bolezen, zaradi katere se kri ne strjuje; kar pomeni, da vsak najmanjši udarec ali ureznina pri osebi s hemofilijo povzroči dolgotrajne krvavitve, tudi notranje. Neverjetno je, da so Rasputinove sposobnosti potrdili tudi ljudje, ki so ga prezirali.

Kalina Sanković

# data[].attributes.body
Emuji so na avstralskem kontinentu prisotni že tisoče let, kjer so skozi zgodovino sobivali najprej s staroselci, nato pa tudi z imperialisti z zahoda, ki so kolonizirali Avstralijo. Na žalost se je ta "simbioza" končala, ko je leta 1932 George Pearce, takratni avstralski minister za obrambo in senator Zahodne Avstralije, emujem napovedal "vojno". Z njimi je namreč imela problem njegova volilna baza kmetov v Zahodni Avstraliji, katerim so emuji jedli žito, tacali po pridelkih, strašili živino in podirali ograje. Nekdanji vojaki, ki so po prvi svetovni vojni postali kmetje in kupili zemljišča na katerih so predhodno živeli emuji, so te velike ptice videli kot škodljivce in od Pearca zahtevali rešitev. Pearce se je lotil naloge in kupil dva puškomitraljeza Lewis in 10000 kosov streliva ter poslal tri vojake, ki naj bi populacijo 20000. emujev na tem območju ubili v najkrajšem možnem času. Ta taktika pa emujem ni prišla do živega, saj so se razkropili in ubežali vojakom, hkrati pa je odpovedal tudi eden od puškomitraljezov, ki se je zamašil že po nekaj strelih - na koncu misije je bilo ubitih le okrog 300 emujev. Po tem spektakularnem neuspehu so kmetje čez nekaj mesec zahtevali ponovni poskus, a tudi tokrat jih ni umrlo več kot nekaj sto. Pearce je bil deležen posmeha političnih strank, prebivalstva in medijev, ki so operaciji nadeli naziv "vojna emujev" in trdili, da so emuji edini zmagovalci v tej "bitki." Njihova populacija se tako seveda ni zmanjšala, vlada pa je vseeno spodbujala lastnoročno ubijanje posameznih emujev za denarno nagrado. Pearce je leta 1933 izgubil kandidaturo, emuji pa so ostali tarča kmetov do leta 1999, ko so postali zakonsko zaščitene živali.

( Eva Burja )

# data[].attributes.body
9. maja 1864 med bitko pri Spotsylvania Court House je generalmajor John Sedgwick, poveljnik VI. korpusa vojske Unije, vodil namestitev topniške baterije.  Na baterijo in njegovo osebje so streljali konfederacijski ostrostrelci, in ko so se razpršili, jim je Sedgwick rekel: »Kaj? Možje, ki se izmikajo na to pot za posamezne naboje? Kaj boste storili, ko bodo streljali vzdolž celotne črte? Sramujem se vas  , ki se je izmikal v tej smeri. Na tej razdalji niso mogli zadeti slona--" nakar mu je konfederacijska krogla prebila levo lice in ven iz njegovega zatilja. (Anej Planinšek)

# data[].attributes.body
Ahil, pogumen junak iz antične grške mitologije, je postal legenda zaradi svoje neustrašnosti in bojnih veščin. Njegova zgodba doseže vrhunec v času Trojanske vojne, ki je bila odločilna prelomnica za grški svet. Ahil, sin boginje Tetide in vojnega heroja Peleja, je bil polbog z izjemno močjo, a tudi usojeno ranljivostjo. Tetida ga je kot dojenčka potopila v reko Styx, kar naj bi ga naredilo nesmrtnega. Vendar je njegova peta ostala nepotopljena, saj ga je mati držala za njo med potopitvijo. Ahilova peta je tako postala simbol njegove šibkosti, ki jo je izkoristil usodni trenutek v Trojanski vojni. Sodelovanje v vojni se je za Ahila začelo s sporom z Agamemnonom, grškim voditeljem. Ahil se je umaknil iz boja v protestu, kar je močno prizadelo grško vojsko. Njegova odsotnost je privedla do številnih neuspehov, zaradi česar so ga klicali nazaj v boj. Ahil je ponovno vstopil v vojno z neusmiljeno jezo in se izkazal kot nepremagljiv borec. Njegove pustolovščine vključujejo smrtonosne dvoboje, med katerimi je zaslovel njegov spopad z hektorskim prvakom Troje. Toda njegova usoda se je izpolnila, ko ga je trojanski princ Paris zadel s puščico v peto, edino ranljivo točko. Ahil je umrl na bojišču, kar je sprožilo žalost in obžalovanje v grški vojski.

Ksenija Ermenc

# data[].attributes.body
Vrhunec učenosti starega sveta se je nakopičil v največjem učenjaku tistih časov Aristotelu. Zaradi njegove vsestranosti so ga imenovali za orjaka antične znanosti. Vzgojil je vrsto mladih ljudi, ki so postali ugledni znanstveniki. Med njegovimi učenci je bil tudi Aleksander, poznejši makedonski kralj. S svojo življenjsko modrostjo se je Aristotel dvigal nad vsakdanjostjo tedanjega življenja. Nekdo mu je zaupno pripovedoval, da ima prijatelje, ki za njegovim hrbtom o njem slabo govore. Aristotel je podpihovalca zavrnil z besedami: “Če me obrekujejo v moji odsotnosti, me nič ne skrbi. V moji odsotnosti me lahko tudi pretepejo”.

(Hana Pajer)

# data[].attributes.body
Pred slavno bitko pri Termopilah so se hoteli številčno nadmočni Perzijci ponorčevali iz malo-številnih Špartancev in so jim sporočili po slu:

“Toliko nas je, da bodo naše puščice zatemnile sonce.”

Toda Špartanci jim niso ostali dolžni:

“Tem bolje, borili se bomo v senci!”

Maša Mužar

# data[].attributes.body
Aleksander Veliki je bil v Suzi s svojo vojsko, ko je umrl njegov prijatelj Calanus. Žalostni Aleksander je želel organizirati velike olimpijske igre, vendar so Perzijci vedeli zelo malo o grških igrah, zato je namesto tega organiziral tekmovanje v pitju. Za tekmovanje se je javilo 41 tekmovalcev, nagrada je bila zlata krona. Zmagal je Promah, ki je popil 4 litre nemešanega vina. 35 tekmovalcev je umrlo v času tekmovanja. v naslednjih dneh pa so umrli tudi ostali tekmovalci od zastrupitve z alkoholom. Tako je med praznovanjen v čast smrti ene osebe, umrlo še 41 drugih. (Nika Homšak Godler)

# data[].attributes.attachment_caption
Nikolaj I. in nepojasnjena odvisnost od kislih kumaric

# data[].attributes.body
Nikolaj Pavlovič (1796-1855) je bil edini ruski car, ki nikoli ni kadil, do alkohola je bil ravnodušen, prehranjeval se je zmerno in nikoli ni jedel nič sladkega.

Edina »carska slabost«, ki jo omenjajo mnogi sodobniki, je bila Nikolajeva »odvisnost« od kislih kumaric. Car je vsak dan začel takole: za zajtrk so mu prinesli čaj, sladek in kisel kruh ter pet kislih kumaric. Car nikoli ni večerjal, je pa vsak večer spil nekaj žličk vode od vloženih kumaric. (Neža Močnik)

# data[].attributes.body
V neapeljskem pristanišču stojijo čete, pripravljene za odhod na afriško fronto. Vse čaka samo se na Dučejev govor. Prvi fašist Italije pa se je namenil, da bo pred govorom pregledal čete. Zato stopa od vojaka do vojaka in jim daje vprašanja:
﻿"Ali bi ti streljal name, če bi ti ukazal?" vpraša prvega.
"﻿Streljal bi!«
Mussolini vpraša drugega vojaka in dobi enak odgovor. Nato jih vpraša še nekaj - vsi bi ga ubogali, nekateri celo s težko prikritim veseljem. Nazadnje pa le naleti na nekoga, ki odgovori na njegovo vprašanje:
"Ne bi streljal!"
Duce hvaležno pogleda vojaka, ki mu je voditeljevo življenje vredno več kot njegova zapoved. Ker pa hoče biti o tem povsem uverjen, ga vpraša:
﻿"Povej mi, zakaj ne bi streljal?"
﻿"Ker sem bobnar."

(Katarina Krivec)

# data[].attributes.body
Churchillova hči Sarah je bila omožena z igralcem, ki velikemu državniku ni bil preveč pri srcu in ki ga je na njegovo veliko jezo vztrajno klical papa.

Proti koncu II. svetovne vojne je zet vprašal tasta:

,,Papa, kdo je po tvojem mnenju največji državnik II. svetovne vojne?''

,,Mussolini,'' je odgovoril Churchill, ,,bil je tako pameten, da je dal ubiti zeta.''

-Nina Jurjec-