# data[].attributes.headline
Виконати необхідні вправи на відпрацювання навичок невербального спілкування 

# data[].attributes.subject
Виконати необхідні вправи на відпрацювання навичок невербального спілкування 

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Вправи на відпрацювання навичок невербального спілкування можна розділити на дві великі групи:

Вправи, спрямовані на розвиток власних жестів і міміки.

Вправи, спрямовані на розуміння невербалики інших, на формування навички фіксації невербальних проявів оточуючих і їх інтерпретацію.

Вправи на розвиток міміки і жестів

1. Розвиток міміки.

Вправа виконується перед дзеркалом. Придумати життєву ситуацію і зобразити її мімічно. Ситуації не обов'язково придумувати самостійно. Можна відтворювати міміку акторів в сценах з фільму. Добре відтворюються герої диснеевски мультфільмів, оскільки їх міміку прописують досить виразно.

2. Розвиток жестів.

Вправи для ранкової зарядки:

гімнастика пальців і кисті↑

кругові рухи і помахи ліктями,

кругові рухи плечима, з елементами "циганочки",

нахили, кругові рухи корпусом,

кругові рухи тазом,

малювання тазостегновими кісточками в повітрі (можна малювати цифри або букви),

вправа на точку "сміти": ноги на ширині плечей, прямі руки зчепити за спиною в щільний замок з пальців, зберігаючи прямі руки, вийшов замок потягнути вгору (як ніби хочемо торкнутися потилиці). В результаті має з'явитися приємне відчуття в районі плечей і лопаток.

Всі вправи краще виконувати під музику, танці. Так руху вбудовуються швидше. Зарядку для пальців, зап'ястків і ліктів корисно повторювати протягом дня у перервах між роботою.

3. Ведення по точках-імпульсам ↑.

Вправа в парі. Вибирається точка - імпульс. Наприклад, плечі. Ведучий людина торкається плеча другого учасника (або позначає дотик на відстані 2-3 см від плеча) і веде партнера по залу через цю точку. Сенс вправи - зрозуміти, якими різними способами один і той ж людина може рухатися.

4. Формування ходи.

Враховуючи провідні точки - імпульси жіночої або чоловічої ходи, сформувати і продемонструвати ходу. Ускладнення завдання: продемонструвати ходу в конкретній ситуації.

Наприклад, жінка на роботі (енергійна хода від коліна, смілива хода від точки "сміти"), жінка на побаченні (кокетлива і сексуальна хода попою), жінка на відпочинку (відкрита, легка хода від сонячного сплетення).

Вправа на відпрацювання і перемикання ходи можна відпрацьовувати по дорозі додому, на прогулянці або в офісі.

5. Формування ситуативної невербалики.

Вправа в групах. Пропонується опис ситуації. Група продумує невербальні прояви героя ситуації і демонструє сценку. Завдання всіх решти учасників - описати невербальні прояви героя і вгадати, яку ситуацію показала група.

Приклади ситуації: серйозна розмова з начальником, перше побачення і т. д.

Група також може придумувати ситуації самостійно.

Вправи для фіксації та інтерпретації невербалики

1. Фіксація невербалики в тексті.

Найбільш зручними для спостереження є наступні параметри невербалики: міміка, поза, жестикуляція, дистанціювання, інтонації. Однак при їх фіксації нерідко відбувається добудовування неіснуючих параметрів: фіксуючи жест, з'являється уявлення про типовою для даного жесту, інтонації, фіксуючи інтонацію, сама собою додумується міміка і т. д. Тому важливо навчити себе фіксувати лише те, що дійсно демонструється.

Вправа полягає в тому, щоб за уривками тексту визначати, які параметри невербалики в тексті описані.

Наприклад: "Дівчинка просила маму взяти додому бездомного кошеняти. Очі дівчинки висловлювали надію". У цьому реченні ми бачимо опис міміки: "виражало надію". При цьому тут немає опису інтонації. Невідомо, як дівчинка просила: плакала, кричала, хныкала, була у неї вимоглива інтонація або просить.

Вправу можна відпрацьовувати на будь-яких текстах, що містять опис невербалики.

2. Режим відеокамери.

Вправа полягає в тому, щоб описувати міміку і жести оточуючих в режимі нон-стоп, фіксуючи тільки спостережувані ознаки і не допускаючи інтерпретацій.

Наприклад, неправильний варіант виконання: "У Васі сумне обличчя, а Маша весела". Правильний варіант виконання: "Куточки Василеві губ, швидше, спрямовані вниз, підборіддя, швидше, опущений, ніж піднята, очі, швидше, прикриті, плечі, швидше, опущені, Вася тримає в правій руці зошит, ліва рука опущена вздовж тіла. В цей час Маша...і т. д.".

У цій вправі важливі швидкість і перемикання - послідовне опис невербальних проявів безлічі людей.

3. Перемикання параметрів.

Вправа виконується в парі. Один чоловік говорить довільний текст, інший дає йому команди - додати виразності одному з параметрів невербалики: міміка, поза, жестикуляція, дистанціювання, інтонації. Команди не повинні чергуватися занадто швидко. В кінці вправи другий номер дає зворотний зв'язок: у чому найбільш яскраво проявлявся той чи інший параметр невербалики першого учасника.

У цій вправі працюють обидва учасника: перший відпрацьовує власні прояви невербалики, другий вчиться їх фіксувати.

4. Опис та інтерпретація відеофрагментів

Вправа полягає в перегляді фільмів та відеороликів з вимкненим звуком. Спочатку описуються невербальні прояви акторів (переважна міміка, опис міміки по зонам ↑, жести і хода). Після об'єктивного опису висловлюються припущення, які почуття, емоції, стану відчуває герой фільму. Нарешті, висловлюються версії всього сюжету.

5. Опис та інтерпретація в метро

В метро або будь-якому іншому людному місці порахувати - яких куточків губ у пасажирів більше: вгору чи вниз? Більше виявляється тих, які підраховуємо: вважаємо посмішки - їх буде більше, вважаємо опущені куточки губ - більше вийде сумних осіб). Результат даної вправи полягає в тому, що при підрахунку з'являється бачення деяких проміжних виразів обличчя.

Наприклад: посмішка може бути безтурботна, задумлива, глузлива, скромна, відкрита і т. д.

Наступний етап виконання вправи - виявити особливості невербалики, за рахунок яких одне і те ж мімічний рух передає різні емоції.

6. Гра "Мафія"

Вправа полягає в тому, що в процесі гри учасники можуть аргументувати свої рішення лише констатацією невербальних ознак.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
енциклопедія

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
практичної психології

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
статті по психології

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
зміцнення сім'ї

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
конфлікти в сім'ї

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
психологія сім'ї

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
психологія чоловіків

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
психологія жінок

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
сімейний конфлікт

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
конфлікт у сім'ї

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
виховання дитини

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
управління емоціями

# data[].attributes.attachment_link.title
Вправи з невербаліки

# data[].attributes.attachment_link.description
Вправи на відпрацювання навичок невербального спілкування можна розділити на дві великі групи: Вправи, спрямовані на розвиток власних жестів і міміки. Вправи, спрямовані на розуміння невербалики інших, на формування навички фіксації невербальних проявів оточуючих і їх інтерпретацію. Вправи на розвиток міміки і жестів 1. Розвиток міміки. Вправа виконується перед дзеркалом.

# data[].attributes.headline
Пройдіть тест на знання міміки і жестів

# data[].attributes.subject
Пройдіть тест на знання міміки і жестів

# data[].attributes.headline
Проаналізувати відеоматеріал

# data[].attributes.subject
Проаналізувати відеоматеріал

# data[].attributes.attachment_link.title
Невербальні засоби спілкування

# data[].attributes.attachment_caption
Порівняльна характеристика невербального спілкування 

# data[].attributes.headline
Опрацювати матеріал про національні  особливості невербального спілкування

# data[].attributes.subject
Опрацювати матеріал про національні  особливості невербального спілкування

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Перший астрологічний * Все саме цікаве про Ваше життя: астрологія, горокоп, психологія

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Реферат на тему:
"Національні відмінності в невербальній культурі"
культура невербальний жест комунікація
Мета
роботи - вивчити основні національні відмінності в невербальній культурі.
Завдання
:

) дати загальну характеристику розходжень у невербальній культури різних країн,

) проаналізувати відмінності в інтерпретації найбільш поширених жестів у невербальній культурі різних країн.
Метод
- аналіз наукової літератури
Актуальність
роботи зумовлена зростаючою потребою суспільства в розумінні невербальної культури інших країн, пов'язаної з глобалізацією світу, необхідністю тісних інтернаціональних контактів.
Теоретична і практична значимість
- робота може бути використана при підготовці рефератів, доповідей по темі; в практиці викладачів культури мови і мови ділового спілкування; у науковій діяльності в даній сфері.

Англія - національні жести

Жителі Великобританії завжди славилися стриманістю і вихованістю. При зустрічі і знайомства з партнерами англійці використовують рукостискання. Такі невербальні форми вітання, як поцілунок і обійми, вважаються фамильярними, і можливі тільки між родичами. При спілкуванні англійці розмовляють неголосно, спокійно, з видимою байдужістю, рідко вдаючись до жестикуляції. Вони негативно сприймають похвали і компліменти. В Англії з дитинства вчать самовладання і самоконтролю, тому відкритий прояв почуттів сприймається як неналежне і вульгарна поведінка. З точки зору невербальної комунікації англійці є найбільш закритою нацією.

Особливості невербальних сигналів:

підняті вгору середній і вказівний пальці означають "Victory" ("Перемога") в тому випадку, якщо долоня повернена до себе, і служать образою, якщо долоня повернена до співрозмовника;

стиснута в кулак кисть з різко викинутим вгору великим пальцем сприймається як лайка;

щоб невербально підкреслити секретний характер інформації, англієць постукує вказівним пальцем по носі;

підняті вгору брови означають скептицизм;

ляснувши себе долонею по лобі, англієць демонструє задоволення своїм вчинком або словами.

Голландія

Голландець, покрутивший пальцем біля скроні у відповідь на вище висловлювання, ні в якому разі не хоче вас образити. Навпаки, з допомогою цього жесту невербального спілкування він хоче підкреслити ваше дотепність. Щоб показати співрозмовникові, що його розум оцінений по достоїнству, голландець постукає себе по лобі, витягнувши вгору вказівний палець. Постукування їм же по кінчику носа означає "я п'яний", якщо цей жест, звернений до іншій людині, то "ти п'яний". Якщо голландець хоче невербально підкреслити чиюсь жадібність, він буде потирати спинку носа.

.1. Відмінності в інтерпретації найбільш поширених жестів
Жест "ОК"
Одним з найпопулярніших в світі зараз є жест "о'кей": коло, утворений за допомогою великого і вказівного пальців. [3] Його поширене значення - позитивне - "все в порядку, все відмінно", найчастіше знак вживається в цьому значенні в англомовних країнах, особливо США, і Росії. [2]

Проте у Франції та Німеччині він означає "нуль", "нічого" [2], а в середземноморських країнах таким чином розшифровують нетрадиційну сексуальну орієнтацію. [3] У Бразилії це - непристойний жест, в Тунісі - погроза вбити. [2] В Японії він означає слово "гроші". [3]
Жест "Великий палець вгору"
У більшості країн світу це знак схвалення, з його допомогою ми говоримо: "молодець!", "відмінно!". Піднятим вгору великим пальцем в Англії, Америці, Австралії прийнято зупиняти машину. А в Ірані та Австралії цей жест вважається грубим і навіть образливим, в Греції - це дуже грубий жест означає "мовчи!". Італійці, так показують просто цифру "1" [3], але в Саудівській Аравії цей жест при обертальному русі великого пальця означає "котися звідси". У мусульманських країнах вважається дуже непристойним його демонструвати. [2]
Жест "Середній палець"
Цей жест у різних народів має схожий зміст і трактується, як дуже непристойний. Найчастіше його застосовують для образи, приниження або вимоги у грубій формі відстати.

У Німеччині за законом використання цього жесту може навіть обкладатися офіційним штрафом. [2]

Піднімати середній і вказівний палець у формі букви "V" у США, Великобританії та багатьох інших країнах є знаком, що позначає слово "перемога" ("victory" по-англійськи). У Китаї і азіатських країнах поширена традиція фотографуватися, показуючи саме цей знак.

У Росії, наприклад, Болгарії такий же жест, але тільки з направленою до себе долонею, означає просто цифру "2". Часто в Греції або Туреччини, не знаючи мови, намагаючись замовити два яких-небудь страви, туристи з цих країн показують цей жест, страшно ображаючи офіціанта. У Греції і Туреччині виставлені вперед два пальці - дуже образливий жест, еквівалентний плевку в обличчя. [3]
Жест "Палець біля скроні"
У Голландії вказівний палець, приставлений до скроні, позначає розумної людини, є в своєму роді похвалою інтелектуальним здібностям людини, часто застосовується після висловлення їм вдалої нестандартної ідеї, таким чином голландець дає зрозуміти, що поважає вас за дотепність. [2]

У Франції і Росії, навпаки, такий жест означає дурість. Ми крутимо пальцем біля скроні, коли хочемо висловити значення "ти збожеволів!" або "ти говориш дурницю!".

В Аргентині, Перу та деяких країнах Африки спостерігається третє значення цього жесту: палець біля скроні означає "я думаю". [3]

Зигзагоподібні рухи вказівним пальцем біля скроні в Індії - звинувачення у брехні.
Жест "Гроші (три перші пальці разом)"
Якщо в Росії такий жест має значення "гроші", то в країнах Близького Сходу, побачивши його, варто бути уважніше, так як це сигнал про небезпеку, заклик не поспішати. [2]
Жест "Кивок головою"
У більшості країн він має одне значення, для нас очевидне і зрозуміле: ви погоджуєтеся з співрозмовником. Однак, в Болгарії все інакше, все навпаки: кивок головою означає заперечення, а рухи головою з боку в бік - згода. [3]
Жест "Дулю"
У Росії значення подібного жесту зазвичай розшифровують як відмова з глузуванням, це образливий жест.

Проте в Таїланді та Японії цей жест містить яскраво виражений сексуальний підтекст. У Франції, так само як і жест з витягнутим середнім пальцем, він сприймається, як дуже непристойний. Взагалі, у багатьох країнах світу цей жест носить образливий і непристойний характер і не допускається у діловому спілкуванні. [2]

А португалець такого жесту щиро зрадіє: у його країні це благословення на щось і щире побажання удачі. Якщо ви хочете показати своє схвалення, можна доторкнутися цим жестом до мочки вуха. [3]
Жест "Роги"
По всьому світу, та особливо в Росії, жест використовується любителями рок музики на рок концертах, вважається міжнародним знаком металістів.

В Італії жест "Роги" використовують, щоб захиститися від пристріту, як схрещені пальці в нашій культурі.

У Франції цей жест - знущання над обдуреним чоловіком, що означає "ви рогоносець". [2]
Жест "Простягнута долоня"
Якщо в Росії він часто позначає прохання дати милостиню або питання "коли віддаси?", в Мексиці - це вимога дати грошей, то в Італії цей жест означає заклик що-небудь пояснити, а також знак питання.

Піднята рука з відкритою долонею в бік грека сприймається їм, як виклик, ви ризикуєте серйозно образити. [2]
Жест "Висунутий язик"
У російській культурі дітей з раннього віку вчать, що показувати мову негарно і неввічливо. Проте в Тибеті не потрібно ображатися на демонстрацію цього жесту поспішайте ображатися - тут він означає: "Я нічого не замишляю проти тебе! Будь спокійний" [3]
Жест "Підморгування"
У нашій культурі прийнято підморгувати одним оком, коли хтось хоче показати співрозмовникові, що жартує і що його слова не слід сприймати всерйоз.

Проте у Франції та Австралії цей жест вважається неввічливим, а в США його іноді використовують просто для того, щоб сказати: "все гаразд!". [3]

Франція

Галантні французи, розважливі, хитромудрі і зарозумілі. У них невимушена і швидка мова, яка супроводжується активною жестикуляцією. Французи з задоволенням слухають компліменти на адресу своєї країни, її історії, національної кухні.

Особливості невербальних сигналів:

коли француз чимось захоплений, він посилає повітряний поцілунок;

легке торкання підборіддя, сигналізує про те, що щось болить;

традиційний знак "окей" означає нічого не стоїть людини;

відтягнувши вказівним пальцем нижню повіку, француз невербально називає співрозмовника брехуном;

рухом долоні над головою француз говорить "з мене вистачить";

якщо він потирає спинку носа, то демонструє недовіру до людині;

стиснута в кулак кисть з піднятим вгору великим пальцем означає цифру "один".

Немовні засоби спілкування ріднять нас з тваринним світом

Комунікативні системи існують не тільки у людей, але і у тварин, які теж вміють передавати і отримувати інформацію. Для різних видів актуальні різні відомості: наприклад, мурахи з великих колоній передають родичам, де знаходиться їжа, а самець солов'я з допомогою співу розмічає межі своєї території і приваблює самок. Ці сигнали запускають у одержувачів інформації певну програму поведінки: мурахи відправляються шукати їжу, самка солов'я оглядає ділянку і вирішує, чи вступати в контакт з цим самцем або летіти на пошуки іншого, в той час як інший самець вибирає, конкурувати йому за цю територію або зайняти іншу.

Немовні засоби спілкування - міміка, пози, жести, танці, інтонації, дотику і так далі - ріднять нас із тваринами. Вони можуть повідомити про те, сильний мовець або слабкий, веселий чи сумний, відчуває свою правоту або сумнівається. Володаря владної пози і постави, домінантних інтонацій люди часто неусвідомлено починають слухатися, навіть якщо їм ніхто не говорив, що цей чоловік тут головний. Ці засоби орієнтовані на несвідоме, в той час як мова розвинулась в процесі еволюції як додатковий засіб комунікації, орієнтований на свідомість. Якщо невербальна комунікація здатна передавати тільки такі аспекти, як "сильний - слабкий", "великий - маленький", "владний - підлеглий", "веселий - сумний", то мова може позначати конкретну інформацію, повідомляти щось нове: варто робити сокира з цього каменю чи ні, чи є цей бульбу або він отруйний, за якою дичиною має сенс гнатися і так далі. Тому несловесний пласт комунікації, хоч і не зник зовсім, пішов на периферію спілкування.

Італія

У італійців швидка і емоційна мова, щедро присмачена жестами. Місцеві жителі розмовляють голосно, активно використовуючи міміку. В Італії є як індивідуальні сигнали невербального спілкування, так і схожі з іншими європейськими країнами. Наприклад, так само, як і у Франції, стиснута в кулак кисть з піднятим вгору великим пальцем означає цифру "один", а легке торкання підборіддя повідомляє про те, що щось болить.

Якщо італієць хоче невербально вказати людині на її зніженість і женоподобие, він доторкнеться до мочки вуха. Щоб попередити своїх друзів про небезпеку або неохайності співрозмовника, він виразно подивиться в його бік і постукає вказівним пальцем по носі. Якщо висловлена ідея здається йому безглуздою, він постукає по своїй голові. Рух пальця з боку в бік в Італії означає засудження і невдоволення сказаним. Витягнута долоню у формі човника служить закликом до пояснення, а колоподібними рухами вказівного пальця місцеві жителі просять повторити сказане. Якщо під час спілкування італієць поплескує співрозмовника по руці, то показує цим особливу довіру.

Міжнаціональні відмінності невербального спілкування

Для створення цілісного уявлення про процес спілкування важливо враховувати невербальні (несловестние) способи взаємодії партнерів, оскільки дві третини інформації про співрозмовника ми отримуємо, спостерігаючи за його поведінкою. Це обумовлено тим, що невербальне спілкування включає більше семисот тисяч мімічних і жестових рухів рук і тіла, що багаторазово перевищує кількість слів у нашій рідній мові. Більш того, "багатющий алфавіт" немовних "слів" говорить про справжній стан людини, т. к. має рефлекторну природу [1; 2].

У ході спеціальних експериментів вчений Альберт Мейерабиан встановив, що передача інформації відбувається за рахунок вербальних засобів на 7 %, за рахунок інтонації на 38 %, і за рахунок міміки і жестів - на 55%. Професор Бердсвилл, провівши аналогічні дослідження також виявило, що в середньому людина говорить словами тільки протягом 10 -11 хвилин в день, і кожне речення в середньому звучить не більше 2,5 секунд. Таким чином, словесне спілкування в бесіді займає менше 35 %, а більше 65 % інформації передається за допомогою невербальних засобів спілкування. Отже, значна частина "комунікативного айсберга" лежить під водою, в області невербального спілкування [3; 4].

Невербальне спілкування (за допомогою міміки, жестів і міжособистісного простору) - несвідоме за своєю природою і практично не контрольоване, представляє особливий інтерес для оточуючих. Щодня ми користуємося десятками жестів, майже не замислюючись про їх сенс і не завжди віддаючи собі звіт в тому, що вони здатні передавати про нас набагато більше інформації іншим людям, ніж слова.

Цікаво, що в кожній країні поряд з загально прийнятих, поширеними жестами існують свої невербальні засоби комунікації, закріплені в культурі і по-своєму інтерпретовані. Це особливо важливо враховувати, займаючись підготовкою ділових переговорів з клієнтами - представниками інших країн [5; 6].

Нерідко один і той же жест у різних народів може мати не тільки різне, але і прямо протилежне значення. Так, якщо в Голландії повернути вказівним пальцем біля скроні, маючи на увазі якусь дурницю, можна самому опинитися в дурному положенні. Оскільки у Голландії цей жест означає, що хтось сказав дуже дотепну фразу.

Говорячи про себе, європеєць показує рукою на груди, а японець - на ніс.

Жителі Мальти замість слова "ні" злегка торкаються кінчиками пальців підборіддя, повернувши пензлик вперед. У Франції та Італії цей жест означає, що у людини щось болить.

У Греції і Туреччині офіціантові ні в якому разі не можна показувати два пальці, вказуючи на дві кави або дві порції чого-небудь - це жорстке образа, тощо плевку в обличчя.

Утворивши кільце з великого і вказівного пальців, американці і представники багатьох інших народів повідомляють нам, що у них все в порядку - "о'кей". Але цей же жест в Японії використовують в розмові про гроші, у Франції він означає "нуль", в Греції і на Сардинії, служить знаком відмашки, а на Мальті їм характеризують людину з збоченими статевими інстинктами.

Звичайний ствердну кивок головою на півдні Югославії служить знаком заперечення. Німці часто піднімають брови на знак захоплення чиєюсь ідеєю. Але те ж саме в Англії буде розцінено як вираження скептицизму. Француз або італієць, якщо вважає якусь ідею безглуздою, виразно стукає по своїй голові. Німець plops себе долонею по лобі, як би кажучи: "Та ти з глузду з'їхав". А британець або іспанець цим же жестом показує, як він задоволений собою. Якщо голландець, стукаючи себе по лобі, витягує вказівний палець вгору, це означає, що він по достоїнству оцінив ваш розум. Палець ж у бік вказує на те, що у людини, з яким він в даний момент розмовляє, "не все в порядку з головою".

Найбільш експресивний мову жестів у французів. Коли француз чимось захоплений, він з'єднує кінчики трьох пальців, підносить їх до губ і, високо піднявши підборіддя, посилає в повітря ніжний поцілунок. Якщо ж він потирає вказівним пальцем підставу носа, то це означає, що він попереджає: "Тут щось нечисто", "Обережно", "Цим людям не можна довіряти".

Постукування італійцем вказівним пальцем по носі означає: "Стережіться, попереду небезпека, вони щось замишляють". Але цей же жест в Голландії означає: "Я п'яний" або "Ти п'яний", а в Англії - конспірацію і секретність.

Рух пальця з боку в бік у США, Італії може означати легке осуд, погрозу чи заклик прислухатися до того, що сказано. У Голландії цей жест означає відмову. І якщо треба жестом супроводити догану, то вказівним пальцем водять з боку в бік біля голови.

Ми в спілкуванні не надаємо особливого значення лівій або правій руці. Але будьте обережні на Близькому Сході: не здумайте кому-небудь протягнути гроші або подарунок лівою рукою. Цим ви можете нанести образу співрозмовника.

Взагалі в будь-якій культурі жести нещирості пов'язані, як правило, з лівою рукою, бо права рука - "окультурена", вона робить те, що треба, а ліва - те, що хоче, видаючи таємні почуття власника. Тому якщо в розмові співрозмовник жестикулює лівою рукою, не будучи при цьому лівшею, є велика ймовірність того, що він говорить не те, що думає, або просто негативно ставиться до того, що відбувається.

Іноді навіть незначна зміна жесту може абсолютно змінити його значення. Так в Англії сталося з жестом з двох пальців, вказівного і середнього, піднятих вгору. Якщо при цьому долоня повернена до співрозмовника, це жахливе образа, а якщо долоня повернена до себе, то це перша літера слова "Victory" ("Перемога").

У народів різних культур існують різні уявлення про оптимальні відстані між співрозмовниками. Так, німці зазвичай ведуть розмову, стоячи на відстані не ближче 60 сантиметрів один від одного. На відміну від арабів, для яких це занадто велика відстань для спілкування.

Спостерігаючи за розмовою незнайомих людей, наприклад араба і німця, можна побачити, як перший весь час прагне наблизитися до співрозмовника, в той час як другий робить крок назад, збільшуючи відстань для спілкування. І якщо запитати німця, яке враження справляє на нього араб, він, швидше за все, відзначить, що той надто наполегливий і претендує на встановлення близьких відносин. А араб напевно охарактеризує свого співрозмовника як зарозумілого і гордої людини. І обидва, таким чином, помиляться в своїй думці, оскільки при розмові у кожного з них була мимоволі порушена прийнятна дистанція для спілкування.

Те ж стосується і сприйняття простору. Так, американці звикли працювати у великих приміщеннях при відкритих дверях. Відкритий кабінет, за їх поданням, означає, що людина на місці і йому нема чого приховувати. Не випадково хмарочоси в Нью-Йорку цілком побудовані зі скла і проглядаються наскрізь: там всі - від директора фірми до посильного, постійно на виду. І це створює у службовців цілком певний стереотип поведінки, викликаючи відчуття, що "все спільно роблять одну спільну справу".

У німців подібне робоче приміщення викличе лише подив. Німецькі традиційні форми організації робочого простору - принципово інші. Кожне приміщення в них має бути забезпечений надійними (часто подвійними) дверима. А розкрита навстіж двері символізує крайню ступінь безладу [6].

Для американця відмова розмовляти з людиною, що знаходиться з ним в одному приміщенні, означає крайній ступінь негативного до нього ставлення. В Англії це загальноприйняте правило.

Американець, коли бажає побути один, іде в кімнату і закриває за собою двері. Англієць же з дитинства не звик користуватися простором, для того щоб відгородитися від інших. Розбіжність поглядів на використання простору призводить до того, що чим більше американець замикається в просторі в присутності англійця, тим той наполегливіше намагається з'ясувати, чи все в порядку.

Різні народи дуже по-різному використовують і погляд у спілкуванні. Займалися цим питанням етнопсихологи умовно розділили людські цивілізації на "контактні" та "неконтактні". У "контактних" культурах погляд при розмові і спілкуванні має величезне значення, втім, як і близьку відстань між співрозмовниками. До таких культур належать араби, латиноамериканці, народи півдня Європи. До другої групи, умовно "неконтактних", відносяться індійці, пакистанці, японці і північноєвропейці.

Так, шведи, розмовляючи, дивляться один на одного частіше, ніж англійці. Японці при розмові дивляться на шию співрозмовника, прямий погляд в обличчя, за їх поняттями, нечемно поводиться. А в інших народів, наприклад, у арабів, навпаки, вважається за необхідне дивитися на того, з ким розмовляєш. Дітей вчать, що неввічливо розмовляти з людиною і не дивитися йому в обличчя [7; 8].

Таким чином, людина, мало дивиться на співрозмовника, здається представникам контактних культур нещирим і холодним, а "неконтактні" співрозмовнику "контактний" здається нав'язливим, нетактовним і навіть нахабним. Однак у більшості народів існує неписаний закон, свого роду табу, що забороняє впритул розглядати іншої людини, особливо незнайомого.

Одяг людини (її колір і стиль) може бути одним із способів невербального спілкування, оскільки передає інформацію про рівень добробуту, статус та настрої її власника. Так, людина в червоному здатний справити враження сильної, активної та імпульсивної особистості, лідера і бійця за життя. У жовтому - товариської, інтелектуального і готового до змін людини. У зеленому - розважливого професіонала, що володіє невичерпним запасом енергії і волі. У синьому - мудрого політика, здатного вирішити поставлене перед ним проблему. В фіолетовому - людини, що володіє хорошою інтуїцією і творчими здібностями [9].

Ставлення до кольору і його сприйняття в кожній країні своє, і існує навіть своя національно-культурна специфіка, яку необхідно враховувати при діловому спілкуванні.

Улюблені кольори тієї чи іншої країни, як правило, відображені в національному прапорі.

В Америці червоний колір асоціюється з любов'ю, жовтий - з процвітанням, зелений - з надією, блакитний - з вірністю, білий втілює чистоту, спокій, мир, а чорний - символ складності та надзвичайної ситуації. В Австрії найбільш популярним є зелений колір; у Болгарії - темно-зелений і коричневий; Пакистані - смарагдово-зелений; в Італії - червоний, жовтий і зелений, а в Голландії - помаранчевий і блакитний.

Загалом, чим ближче до Сходу, тим більше значення надається символіці кольору. Так, у Китаї червоний колір означає доброту і відвагу, чорний - чесність, а білий на відміну від загальноприйнятого європейцями символу чистоти і святості асоціюється з підлістю і брехливістю.

Таким чином, як ми бачимо, в кожній країні існує своє уявлення про норми і правила невербального спілкування. Знання цих особливостей допоможе не тільки уникнути помилок сприйняття, але й зробити сприятливе враження на співрозмовника і встановити з ним довгострокові партнерські відносини.

На невербальні засоби спілкування накладає сильний відбиток кожна конкретна культура, тому для всього людства загальних норм немає. Невербальна мова іншої країни доводиться вчити так само, як і словесний [10].

Японія

Японці у всіх сферах життя демонструють стриманість. При спілкуванні вони мало використовують емоції, міміку, жести. Національною рисою служить негативне ставлення до будь-тактильних контактів під час спілкування, тому в Японії не прийнято рукостискання. Не можна під час розмови брати японця за лікоть, торкатися до руки, поплескувати по плечу. Якщо місцеві жителі бачать обмінюється рукостисканням жінку, у них складається про неї вкрай несприятливий думку. Як знак привітання в Японії використовується уклін, і чим він нижче, тим більше поваги виявляється людині.

Особливості невербальних сигналів:

якщо в кінці спілкування японець підніме вгору долоню і поворухне пальцями, не думайте, що він з вами прощається. Це закличний жест, що позначає "іди сюди";

швидкі кивки під час розмови не означають, що японець з вами згоден. Він так невербально демонструє свою увагу і зацікавленість предметом розмови;

стиснута в кулак кисть з піднятим вгору великим пальцем означає цифру "п'ять";

якщо в розмові японець показує на ніс, значить, він має на увазі себе;

традиційний знак "окей" символізує гроші;

доторкнувшись вказівним пальцем до брови, японець попереджає про обман;

схрещені перед грудьми вказівні пальці позначають невдоволення сказаним;

коли японець виставляє два вказівних пальця і тре їх один об інший, він підкреслює, що проблема, про яку він говорить співрозмовникові, складна і важко здійсненне.

Зустрічаючись з іноземцями або відвідуючи інші країни, діловій людині слід знати характерну для них міміку, жести і пози. Легковажне поводження зі звичайними для нас жестами може привести до самих несподіваних наслідків. Погіршує становище також і той факт, що нерідко одне й те ж виразне рух або жест у різних народів може мати зовсім різне значення.

Так, жест, яким росіянин скрушно демонструє пропажу чи невдачу, у хорвата означає ознаку успіху і задоволення. Якщо в Голландії ви покрутіть вказівним пальцем біля скроні, маючи на увазі якусь дурницю, то вас не зрозуміють. Там цей жест означає, що хтось сказав дуже дотепну фразу. Говорячи про себе, європеєць показує рукою на груди, а японець - на ніс.

У деяких країнах Африки сміх - це показник подиву і навіть замішання, а зовсім не прояв веселощів.

Жителі Мальти замість слова "ні" злегка торкаються кінчиками пальців підборіддя, повернувши пензлик вперед. У Франції та Італії цей жест означає, що у людини щось болить.

У Греції і Туреччині офіціантові ні в якому разі не можна показувати два пальці (на ваш розсуд - дві кави) - це жорстоке образа, тощо плевку в обличчя.

Найдавніший жест - "роги": мізинець і вказівний пальці висунуті вперед, а безіменний і середній пальці зігнуті. Походження цього жесту датується приблизно шостим-четвертим тисячоліттям до нашої ери. Його зображення можна зустріти в печерних малюнках, на фресках в гробницях етрусків, що населяли територію сучасної Італії. Стверджують, що в ті часи цей жест використовувався для відлякування злих духів.

З часом старе значення змінилося новим, пов'язаним головним чином із зрадою в шлюбі. Показуючи "роги" співрозмовнику, ви ображаєте його рогоносцем. Хоча цей жест зрозумілий багатьом народам, все ж на інших континентах їм потрібно користуватися дуже обережно, оскільки його можуть витлумачити інакше.

Досить часто один і той же жест має не тільки різне, але і прямо протилежне значення.

Утворивши кільце з великого і вказівного пальців, американці і представники багатьох інших народів повідомляють нам, що справи "о'кей". Але цей же жест в Японії використовують в розмові про гроші, у Франції він означає "нуль", в Греції і на Сардинії служить знаком відмашки, а на Мальті їм характеризують людину з збоченими статевими інстинктами.

В процесі спілкування представники різних народів кивають головою. У одних народів це є знаком згоди, а в інших (наприклад, болгар) кивок служить знаком заперечення. У японців вертикальне швидкий рух головою швидше означає "я уважно вас слухаю", але не обов'язкова згода. У зв'язку з цим іноземці іноді скаржаться: "Як же так, весь час мій партнер ствердно кивав, а як дійшло до укладення угоди, виявилося, що він зі мною не згоден".

Німці часто піднімають брови на знак захоплення чиєюсь ідеєю. Але те ж саме в Англії буде розцінено як вираження скептицизму.

Француз або італієць, якщо вважає якусь ідею безглуздою, виразно стукає по голові. Німець, ляскаючи себе долонею по лобі, як би говорить цим: "Та ти з глузду з'їхав". А британець або іспанець цим же жестом показують, як вони задоволені собою. Якщо голландець, стукаючи себе по лобі, витягує вказівний палець вгору, це означає, що він по достоїнству оцінив ваш розум. Палець ж у бік вказує на те, що у вас не все в порядку з головою".

Найбільш експресивний мову жестів у французів. Коли француз чимось захоплений, він з'єднує кінчики трьох пальців, підносить їх до губ і, високо піднявши підборіддя, посилає в повітря ніжний поцілунок. Якщо ж він потирає вказівним пальцем підставу носа, то це означає, що він попереджає: "Тут щось нечисто", "Обережно", "Цим людям не можна довіряти".

Постукування італійцем вказівним пальцем по носі означає: "Стережіться, попереду небезпека, вони щось замишляють". Але цей же самий жест у Голландії означає: "Я п'яний" або "Ти п'яний", в Англії - конспірацію і секретність.

Рух пальця з боку в бік у США, Італії може означати легке осуд, погрозу чи заклик прислухатися до того, що сказано. У Голландії цей жест означає відмову. Якщо треба жестом супроводити догану, вказівним пальцем водять з боку в бік біля голови.

Ми в спілкуванні не надаємо особливого значення лівій або правій руці. Але будьте обережні на Близькому Сході: не здумайте кому-небудь протягнути гроші або подарунок лівою рукою. У тих, хто сповідує іслам, вона вважається нечистою, і ви можете нанести образу співрозмовника.

Взагалі в будь-якій культурі жести нещирості пов'язані з лівою рукою, тоді як права рука у нас "окультурена", вона робить те, що треба, а ліва - те, що хоче, видаючи таємні почуття власника. Тому, якщо в розмові з вами співрозмовник жестикулює лівою рукою, є велика ймовірність, що він говорить не те, що думає, або просто негативно ставиться до того, що відбувається. Треба змінити тему розмови або взагалі його перервати.

Іноді навіть незначна зміна жесту може абсолютно змінити його значення. Так в Англії сталося з жестом з двох пальців, вказівного і середнього, піднятих вгору. Якщо при цьому долоня повернена до співрозмовника, це жахливе образа, а якщо долоня повернена до себе, то це перша літера слова "victory" (перемога). Ми часто бачили, як цим жестом висловлювали свою радість відомі політики, а також пам'ятаємо ліс взметнувшихся "V" над головами вітають їх прихильників.

Звичай вітати один одного є у всіх народів, проте форми вітання, можуть дуже сильно відрізнятися. Наприклад, англійці, коли зустрічаються вперше, потискують один одному руку. Це відноситься і до прощання назавжди. В інших випадках вони цілком обходяться без рукостискань. Як форми вітання поцілунок і обійми в англійській гуртожитку зустрічаються вкрай рідко.

Порівняно з англійцями американці більш товариські. Це сприяє легкості знайомства і невимушеності привітань, коли крім дружнього рукостискання цілком доречно поплескати знайомого або не дуже знайомого по плечу.

У Чехії після традиційного вітання: "добрий день! Як поживаєте? Як здоров'я?" у відповідь чують суцільні нарікання на складності у справах, на турботи і труднощі. Створюється враження, що у співрозмовників справи йдуть погано. Однак це не так. Просто чехи при зустрічі не кажуть, що життя йде добре, а воліють скаржитися на неї, хоча це йдеться бадьорим тоном. Вони пишаються труднощами і турботами, оскільки, за їхніми поняттями, без труднощів живуть лише нероби, а в серйозних людей на умі одні турботи.

Рукостискання В Японії не прийнято, оскільки японці вважають цей жест чужорідним. Особливо він неприйнятний для жінок. І якщо японці помічають обмінюються рукостисканням жінок, у них про таких жінок складається саме несприятливий думку. Таке неприйняття рукостискання в Японії вчені пояснюють двома причинами. По-перше, японці уникають пильного прямого погляду, який при рукостисканні неминучий, і, по-друге, їм не подобається манера торкатися один до одного.

У Кореї рукостискання використовується при зустрічах зі знайомими, а також при знайомстві та на офіційних зустрічах. Ознакою поваги при цьому є потиск руки партнера двома руками, яке супроводжується легким і досить тривалим її струшуванням. Потиск однією рукою і підтримування пожимаемой руки другий під лікоть також є знаком поваги, однак носить заступницький відтінок. Протягування однієї руки для привітання також є виявом ввічливості, але означає, що простягнув руку вважає статус того, кого вітають, нижче свого.

При зневажливому ставленні до співрозмовника руку в Кореї протягувати для привітання не прийнято. Поплескування по плечу там може виражати зневагу у формі патронажу, хоча в цілому свідчить про схвалення. При вітанні кореєць, виявляє повагу, подібно японцю, нахиляється, згинаючись у попереку, що дає можливість надати спрямованість погляду "знизу вгору" незалежно від зросту.

Араби при зустрічі окрім рукостискання доторкаються долонею до лоба і роблять невеликий уклін. Зустрічаючись після довгої розлуки, вони обнімаються і цілують плечі один одного, а якщо хочуть показати свою близькість, то ще довго не віднімають руки. При рукостисканні араби один одному в очі не дивляться, бо це вважається у них ознакою поганого тону. Літні люди, бажаючи висловити свою повагу до співрозмовника, після рукостискання цілують свою долоню, перш ніж доторкнутися нею до лоба.

Якщо зустрічаються два знайомих араба, то вони вітають один одного словами: "Мир вам!" або "Мир вам, достаток і милість Божа!" Буде неввічливо, якщо вітає скаже: "Мир тобі", оскільки обов'язкова відповідь на вітання "І вам мир!" Якщо араб зустрічається з групою людей, вітання повинне бути звернене до всіх одночасно, але рукостисканням він обмінюється лише з двома-трьома найбільш поважними людьми. Відповідь на привітання вимовляє кожен. У тому випадку, коли привітання передається через кого-небудь, то отримав його повинен відповісти: "І тобі, і йому, і вам мир!"

Розглянемо тепер деякі жести, які прийняті в європейських країнах, але дещо відрізняються за значенням від існуючих у нас.

Ми звикли вважати, загинаючи пальці, починаючи з мізинця. В Європі при рахунку пальці лівої викидаються з центру долоні в сторону. Якщо в рахунку беруть участь обидві руки, то вказівний палець правої руки відводить від центру долоні в сторону спочатку мізинець, потім по порядку інші пальці. Якщо рахунок ведеться однією рукою, то першим в бік викидається великий палець, потім вказівний і т. д.

Піднята права рука на рівні плеча або голови означає запрошення офіціанта. То ж значення має пощелкивание великим і середнім пальцями - жест, який у нас вважається образливим. Таку ж негативну реакцію у нас викликає ще один жест запрошення офіціанта, прийнятий на Заході, - багаторазове згинання вказівного пальця.

Якщо в наших навчальних закладах готовий відповідати учень або студент тягне руку, то в європейських школах піднімають вказівний палець правої руки. Якщо ж по закінченні лекції у вузах Німеччини ви почуєте стукіт кулаков за столів, то це не обструкція вчитель, а вдячність за добре прочитану лекцію.

Характерні жести, які можуть спантеличити або обдурити іноземця, існують у арабів. Зокрема, перше, що приваблює іноземців в Лівані, це жест заперечення: короткий різкий рух головою назад, підняв підборіддя і брови, цокание мовою. Людині, що не володіє арабською мовою, доведеться зіткнутися і з виразом подиву: погойдування головою з боку в бік, брови високо підняті, рот напіввідкритий.

Якщо араб незадоволений словами співрозмовника, він може показати це наступним чином: одяг на рівні грудей сіпається великими і вказівними пальцями обох рук, інші пальці злегка зігнуті і розведені в бік. А коли араб обурений, то у нього зігнуті в ліктях руки з розкритими і спрямованими від себе долонями різко піднімаються вгору по обидві сторони особи, брови підняті. Обертальний рух кистю або кистями обох рук при напіврозкритих долонях висловлює здивування чи розпач. Звільнення або відмова від неприємного справи позначається "очищенням" долонь одна про іншу, при цьому руки зігнуті в ліктях.

Якщо араб просить співрозмовника проявити увагу, замовчати або почекати, він це висловлює так: долоню вивертається вгору, пальці складаються пучкою, їх кінчики спрямовані в бік співрозмовника, рука рухається зверху вниз. Використовується й інший жест, що закликає до уваги: зігнута в лікті рука піднімається збоку трохи вище голови, долоня звернена до скроні і полураскрита. Коли вказівні пальці ребром труться один об одного, а інші пальці зігнуті, то це означає дружбу, рівність або подібність.

Якщо в бесіді араб задоволений вдалої фрази мовця, він плескає витягнутими пальцями по його підставленою долоні. При вираженні горя араб скидає панамку на землю, а його спрямована в обличчя рука з розчепіреними пальцями є жестом прокляття.

Направляється на Близький Схід іноземцю слід мати на увазі, що запрошення наблизитися позначається так: витягнута вперед рука повернута долонею вниз, пальці роблять скребуть по повітрю руху. Здалеку цей жест може бути сприйнятий в протилежному сенсі - як вимога віддалитися. Наказ пред'явити документи позначається ударом ребром долоні по згину інший біля ліктя.

У народів різних культур існують різні уявлення про оптимальні відстані між співрозмовниками. Наприклад, росіяни при ділових бесідах підходять ближче один до одного, ніж американці. Інакше кажучи, соціальна дистанція для російських менше, ніж для американців. А якщо взяти американців, то у них ця дистанція буде більше, ніж, наприклад, у латиноамериканців. Так, жителі США зазвичай ведуть розмову, стоячи на відстані не ближче 60 сантиметрів один від одного. Латиноамериканець у розмові з жителем США прагне наблизитися до співрозмовника, в той час як житель США, якщо його запитати про його враження про латиноамериканце, може відповісти, що той надто наполегливий і претендує на встановлення близьких відносин. А латиноамериканець з подивом скаже, що його співрозмовник - зарозумілий і пихатий чоловік. І обидва, таким чином, помиляться, оскільки при розмові мимоволі порушилася звична для кожного з них дистанція.

Після кількох зустрічей подібне помилкове тлумачення поведінки зазвичай зникає. Алан Піз, відомий австралійський психолог, призводить опис цікавою сценки, яку йому довелося спостерігати під час однієї з наукових конференцій. Розмовляли і повільно пересувалися по залу американець і японець. Американець, який звик до того, що дистанція при діловій бесіді повинна становити приблизно 90 см, весь час робив крок назад, а японець, для якого аналогічна дистанція складає 25 см, постійно наближався до нього.

Представники різних народів при бесіді воліють наступне відстань:

- близьку відстань - араби, японці, італійці, іспанці, греки, французи, жителі Південної Америки;

- середня відстань - англійці, німці, австрійці, шведи, жителі Швейцарії;

- велика відстань - біле населення Північної Америки, австралійці, новозеландці.

Є відмінності у народів різних культур і в сприйнятті простору. Так, американці звикли працювати або у великих приміщеннях, л бо - якщо приміщень декілька -тільки при відкритих дверях, оскільки вони вважають, що "американець на службі повинен бути в розпорядженні оточуючих". Відкритий кабінет означає, що його хазяїн на місці і, головне, що йому нема чого приховувати. Багато хмарочоси в Нью-Йорку цілком побудовані зі скла і проглядаються наскрізь. Тут всі - від директора фірми до посильного, постійно на виду. Це створює у службовців цілком певний стереотип поведінки, викликаючи у них відчуття, що "всі разом роблять одну спільну справу".

У німців подібне робоче приміщення викликає лише здивування. Традиційні форми організації робочого простору в Німеччині принципово інші. Кожне приміщення має бути забезпечений надійними (часто подвійними) дверима. Розкрита навстіж двері символізує для німця крайній ступінь безладдя.

Для американця відмова розмовляти з людиною, що знаходиться з ним в одному приміщенні, означає крайній ступінь негативного до нього ставлення. В Англії це загальноприйняте правило.

Американець, коли бажає побути один, іде в кімнату і закриває за собою двері. Англієць же з дитинства звик не користуватися простором для того, щоб відгородитися від інших. Розбіжність поглядів на використання простору призводить до того, що чим більше американець замикається в просторі в присутності англійця, чим наполегливіше той намагається з'ясувати, чи все в порядку.

В Англії американців вважають мовцями нестерпно голосно, відзначаючи їх інтонаційну агресію. Вся справа в тому, що американців змушує так висловлюватися їх повне розташування до співрозмовника, а також той факт, що їм нема чого приховувати. Англійці ж, навпаки, регулюють звук свого голосу рівно настільки, щоб їх чув у приміщенні тільки один співрозмовник. В Америці подібна манера ведення ділової розмови вважається "шептанием" і не викликає нічого, крім підозри.

Таким чином, не знаючи відмінностей невербального спілкування у різних народів, можна легко потрапити в халепу, образивши або гірше того, образивши вашого співрозмовника. Щоб уникнути цього кожен підприємець (особливо той, хто має справу з зарубіжними партнерами) повинен бути обізнаний про відмінності у трактуванні жестів, міміки і рухів у представників ділового світу в різних країнах.
Частина ДРУГА
Корея

Для корейців велике значення має невербальний етикет ввічливості, що включає гучність голосу, інтонацію, посмішку, положення тіла і голови. Він неухильно дотримується при спілкуванні і підкреслює статус комунікантів. Тілесний контакт при спілкуванні мінімальний, неприпустимий погляд "очі в очі", що сприймається як загроза. При знайомстві в якості привітання використовується рукостискання і кивок головою на знак поваги. Щоб продемонструвати шанобливе ставлення до партнера, кореєць при рукостисканні двома руками обхоплює його руку і довго її трусить. Якщо під час рукостискання кореєць другою рукою тримає людину під лікоть, він так проявляє свою перевагу. Якщо в рукостисканні бере участь тільки одна рука, значить, місцевий житель вважає співрозмовника нижче себе по статусу.

Якщо кореєць при вітанні не простягнув руку, значить, він відкрито демонструє зневагу до співрозмовника. Поплескування по плечу під час спілкування означає схвалення, але використовується по відношенню до людини нижче статусом. Для невербального прояву дружби і довіри використовують дотик до плеча. Для вияву особливої поваги кореєць при вітанні нахиляється. Глибина поклону варіюється в залежності від соціального статусу комунікантів. Обійми і поцілунки при зустрічі не поширені і вважаються поганим тоном.

Аналітика культурології

Автор(и) статті: Крюкова С. А. Розділ: ТЕОРЕТИЧНА КУЛЬТУРОЛОГІЯ Ключові слова: жести, міміка, інтонації, положення тіла
Анотація:
Невербальне спілкування - спілкування без допомоги слів часто виникає несвідомо. Воно може або доповнювати і підсилювати словесне спілкування, або йому суперечити і послаблювати. Наші пращури спілкувалися між собою за допомогою нахилу тіла, міміки, тембру й інтонації голосу, частоти дихання, погляду. Ми і зараз часто розуміємо один одного без слів. Ця мова не так сильно структурований, як вербальний. Не існують загальноприйняті словники і правила компонування (граматика) жестів, міміки, інтонації, за допомогою яких ми в змозі однозначно передати свої почуття.
Текст статті:
Мови невербального спілкування охоплюють величезну інформаційну сферу, з їх допомогою ми точно можемо зрозуміти співрозмовника. Спілкуючись, ми слухаємо не лише словесну інформацію, але й дивимося один одному в очі, сприймаємо тембр голосу, інтонацію, міміку, жести. Слова передають нам логічну інформацію, а жести, міміка, голос цю інформацію доповнюють.

Невербальна комунікація - система невербальних символів, знаків, кодів, що використовуються для передачі повідомлення з великим ступенем точності, яка в тій чи іншій мірі відчужена і незалежна від психологічних і соціально-психологічних якостей особистості. Невербальна комунікація має досить чітке коло значень і можуть бути описані як лінгвістична знакова система. Конвенциальние (обов'язкові), интенциональние (мимовільні), довільні жести, рухи, пози, виразу обличчя кодуються і декодуються, виступають у ролі знаків, що мають обмежене коло значень, і виконують функції сполучення. Мова тіла - сукупність тілесних проявів (особливостей зовнішнього вигляду, рухів, міміки і жестів, внутрішніх відчуттів людей), що відображає душевний стан людини, його мотиви і особливості взаємин з навколишнім світом.

Невербальне спілкування - спілкування без допомоги слів часто виникає несвідомо. Воно може або доповнювати і підсилювати словесне спілкування, або йому суперечити і послаблювати. Наші пращури спілкувалися між собою за допомогою нахилу тіла, міміки, тембру й інтонації голосу, частоти дихання, погляду. Ми і зараз часто розуміємо один одного без слів. Ця мова не так сильно структуроване, як вербальне. Не існують загальноприйняті словники і правила компонування (граматика) жестів, міміки, інтонації, за допомогою яких ми в змозі однозначно передати свої почуття. Така передача залежить від дуже багатьох факторів і часто відбувається неоднозначно. Навмисна передача - творчий процес, яким професійно займаються артисти кіно і театру. При цьому кожен артист передає одну і ту ж роль по-різному. Ми не раз бачили одні й ті ж ролі у виконанні різних артистів, одні й ті ж фільми, зняті різними режисерами.

Навмисна передача почуттів, яких у нас немає - важкий, якщо взагалі можливий процес. Саме тому артисти під час зйомок намагаються вжитися в образ і відчувати ті ж самі почуття, які вони намагаються передати. Часто ми таку невдалу гру помічаємо і говоримо, що фільм невдалий: актори грають неприродно, наприклад, переграють. І все-таки за допомогою невербальної мови ми висловлюємо свої почуття: любові і ненависті, переваги і залежності, поваги і презирства.

Частина невербального мови універсальна: всі немовлята однаково плачуть і сміються. Інша частина, наприклад жести, відрізняється від культури до культури. Невербальне спілкування зазвичай виникає спонтанно. Зазвичай ми формулюємо свої думки у вигляді слів, наші ж поза, міміка і жести виникають мимоволі, крім нашої свідомості.

Слова добре підходять для передачі логічної інформації. У той же час почуття краще передаються не вербально. Згідно з оцінками вчених 93% інформації, що передається при емоційному спілкуванні, проходить по невербальних каналів комунікації.

Невербальне спілкування є істотно більш надійним, ніж вербальне. Ми можемо контролювати частину параметрів невербального спілкування. Але ми ніколи не будемо в змозі контролювати всі параметри, так як людина може тримати в голові одночасно не більше 5-7 факторів. Воно спонтанно і ненавмисно. Жести і міміка дуже ємко і компактно. Оволодіваючи мовою невербального спілкування, ми набуваємо ефективний і економічний мову. Моргнувши оком, кивнувши головою, помахавши рукою, ми передаємо свої почуття швидше і краще, ніж зробили б це за допомогою слів.

Свої почуття і емоції ми можемо передавати без слів. Невербальна мова використовується і при словесному спілкуванні. При його допомозі ми:

* підтверджуємо, пояснюємо або спростовуємо передану словесним шляхом інформацію;

* передаємо інформацію свідомо чи несвідомо;

* висловлюємо свої емоції та почуття;

* регулюємо хід розмови;

* контролюємо і впливаємо на інших осіб;

* заповнюємо недолік слів, наприклад, при навчанні їзді на велосипеді.

Спілкуючись з партнером, ми бачимо його міміку, жести, які нам говорять, що дійсно думає і відчуває наш співрозмовник. Так, співрозмовник сидить, подавшись вперед, повідомляє нам, що хоче говорити сам. Відхилившись ж назад, він вже сам хоче нас слухати. Нахилений вперед підборіддя свідчить про вольовому тиску, бажання жорстко відстежувати свої інтереси. Якщо ж підборіддя піднятий, а голова пряма, то партнер вважає себе позиції сили.

Керуючи своїм невербальним мовою, ми можемо викликати бажаний для нас образ. Виступаючи перед аудиторією в якості експерта, нам слід викликати образ компетентного, впевненого в собі фахівця. В іншому випадку нашу думку ніхто не повірить. Більше того, своє враження про нас аудиторія складе в перші кілька секунд нашого виступу.

Якщо ми вийдемо на трибуну з сутулою спиною, голос буде звучати мляво, а слова виявляться зім'ятими, то нам навряд чи вдасться переконати присутніх прийняти наші пропозиції, якщо аудиторія не буде нас вважати заздалегідь першокласним фахівцем і незаперечним авторитетом.

Невербальна мова допомагає нам скласти більш чітке та адекватне думка про партнера. Постукування пальцями по ручці крісла свідчимо про нервовому напруженні. Стислі в замок руки - про закритість. Переважання приголосних у мовленні - про переважання логіки над почуттями: співрозмовник, швидше, "фізик", ніж "лірик".

Спілкування включає в себе вербальні і невербальні канали передачі інформації. При цьому інформація, що надходить із невербальних каналів, може, як підкріплювати, так і суперечити повідомленням, яке передане за допомогою слів. Невербальна мова менше контролюються свідомістю, ніж вербальний, а тому і більш достовірний. Якщо інформацію, яка надходить по невербальним каналу, суперечить інформації, отриманої за вербальним, то слід вірити невербальної.

Розуміння тонкощів мови жестів може поліпшити і спростити ваші стосунки з оточуючими людьми. При будь-якому взаємодії з іншим людиною мета полягає в спілкуванні, проте дуже часто наші жести при цьому неясні в кращому випадку і суперечливі в гіршому. Як би добре ви не знали кого-то, ніхто з нас не може читати думки іншого, так що все, що поліпшило б спілкування, представляється цінним. Однак перед тим як застосувати ваше нове знання у повсякденному житті, подумайте про те, чого ви хочете досягти. Можна використовувати мову жестів, для того щоб вводити людей в оману і маніпулювати ними. Бувають випадки, коли це необхідно.

Алан Піз відомий по всьому світу як "Містер Мова Рухів тіла", завдяки своїй однойменній книзі, яка була продана по всьому світу багатомільйонними тиражами, і стала "біблією комунікації" для фірм і компаній всіх країн. Це самий популярний і авторитетний у світі підручник "читання думок оточуючих по їхніх жестах" зачіпає абсолютно всі аспекти особистого життя і професійної діяльності будь-якої людини.

На думку Алана Піза, можливість викрити брехню пов'язана з тим, що наша підсвідомість працює автоматично і незалежно від нас. Тому наше несвідомі жести і телодвижения можуть видати нас, коли ми намагаємося брехати. У момент обману наша підсвідомість викидає пучок нервової енергії, що виявляється в жестах, що суперечать тому, що говориться. Актори й адвокати, професії яких безпосередньо зв'язані з обманом у різних формах його прояву, до такого ступеня відробили свої жести, що важко помітити, коли вони говорять неправду. Для цього вони використовують ті жести, які додають правдоподібність сказаному, або майже цілком відмовляються від жестикуляції, щоб не були присутні ні позитивні, ні негативні жести. Що ж стосується всіх інших людей, то їм значно важче дається підробка мови міміки і жестів. Психологи стверджують, що брехуна, як би він ні намагався сховати свою неправду, усе рівно можна розпізнати, тому що його видає невідповідність між микросигналами підсвідомості, що виражені жестами, і сказаними словами.

Таким чином, вчені до цих пір сперечаються про те, якою мірою здатність до мови жестів є вродженою, як швидко вона розвивається в той період, коли людина вчиться говорити, і яку роль в її розвитку відіграє наслідування навколишнім. Самі сучасні уявлення дозволяють думати, що здатність читати чужі думки властива всім людям. Простіше кажучи, різні зовнішні ознаки, такі як вираз обличчя або напрям погляду, допомагають нам здогадатися про почуття інших людей і про їх наміри по відношенню до вас.

Греція

Крім традиційних, у Греції є особливі невербальні сигнали, знання яких допоможе уникнути незручних ситуацій. В кафе, якщо ви хочете отримати дві одиниці чого-небудь, не можна показувати офіціантові два пальці - цей жест символізує образу. Якщо ви продемонструєте традиційний знак "окей", його розцінять як небажання розмовляти. Дотик мочки вуха служить попередженням про небезпеку. Якщо при спілкуванні грек злегка похитує головою з боку в бік, то висловлює згоду зі сказаним. Піднятий вгору великий палець в Греції означає прохання замовкнути.

Німеччина

При зустрічі і знайомства чоловіки і жінки обмінюються рукостисканнями. Міцне і тривале рукостискання символізує симпатію. Під час спілкування німці дивляться в очі співрозмовнику, демонструючи цим увагу. Для прояву емоцій вони використовують гучні способи: висловлюючи своє схвалення, німці стукають кулаками по столу, тупають ногами і свистять. Під час спілкування жителі Німеччини можуть голосно чхнути, висякатися або икнуть - така поведінка вважається нормою, і не є ознакою зневажливого ставлення до співрозмовника.

Особливості невербальних сигналів:

США

Американці товариські і розкуті, відкрито проявляють емоції. При знайомстві після рукостискання вони запросто можуть поплескати незнайомого чоловіка по плечу, не вкладаючи у цей жест фамільярності або переваги. Представники США голосно розмовляють, багато жестикулюють, виявляють у спілкуванні напористість. У розмові вони демонструють свою відкритість і повне розташування до співрозмовника. Американці постійно посміхаються, але це національна звичка, яка не означає особистої симпатії. Під час розмов ви будете постійно чути "окей", і можете сміливо вживати цей жест при спілкуванні.

Американці вважаються вербальної нацією, тобто для обміну інформацією використовують слова. Якщо вони бачать, що у людини невдоволений вираз обличчя, то просто запитують: "У чому справа?", і дивуються, не отримавши прямої відповіді. При спілкуванні з американцями вважається непристойним перебивати співрозмовника чи мовчки його слухати. У розмові потрібно обов'язково подавати репліки, щоб було зрозуміло, що ви розумієте співрозмовника. Основними невербальними аспектами при спілкуванні з американцями служить дистанція між співрозмовниками - не менше 60-70 см, і підтримання візуального контакту.

Латиноамериканці

У країнах Латинської Америки вітаються тривалі рукостискання, під час яких прийнято торкатися ліктя або плеча співрозмовника. Обійми при зустрічі служать невербальних виразом симпатії і пошани. Під час розмови латиноамериканці прагнуть наблизитися до співрозмовника, постійно скорочуючи дистанцію. При спілкуванні обов'язковий візуальний контакт - за його тривалості місцеві жителі судять про щирості людини.

Особливості невербальних сигналів:

у Португалії та Бразилії жест "о'кей" вважається образою;

так же трактується піднятий вгору великий палець;

дотик мочки вуха означає схвалення.

Арабські країни

Направляється в Арабські країни іноземцю обов'язково потрібно знати місцеві традиції та особливості менталітету. Він повинен враховувати міжнаціональні відмінності в невербальному спілкуванні жителів Європи, Азії, Америки та Близького Сходу. Араби багато жестикулюють, причому жести мають певну трактування і при спілкуванні нерідко заміняють слова. Комфортною вважається маленька дистанція між співрозмовниками, яка не перевищує 30 див. В Арабських країнах не можна використовувати ліву руку для рукостискання або обміну подарунками - це буде сприйнято як образа. При зустрічі араби після рукостискання притискають праву руку до серця. Під час спілкування потрібно підтримувати візуальний контакт, щоб не заробити репутацію скритного людини.

Особливості невербальних сигналів:

для вираження подиву або прояви інтересу використовується цокання мовою;

виставлений уперед підборіддя і цокіт означають згоду;

якщо щось незрозуміло, то араб високо підніме брови і буде похитувати головою;

для демонстрації невдоволення араб великим і вказівним пальцями захоплює одяг на рівні грудей і злегка її смикає;

прохання щось роз'яснити виглядає як обертально-закручує рух кисті;

поєднавши кінчики трьох пальців дрібкою, і провівши рукою в бік співрозмовника зверху вниз, араб просить його не поспішати;

потирання вказівних пальців один про одного означає дружбу;

дотик долоні співрозмовника витягнутими пальцями означає задоволення і схвалення;

знак "окей" в мусульманських країнах сприймають як звинувачення в гомосексуалізмі;

піднятий вгору великий палець є непристойним жестом.

Культурні варіації у вербальних і невербальних комунікаціях

Ірина Альошина, кандидат економічних наук, заступник завідувача кафедри маркетингу Державного університету управління Джерело: Elitarium.ru

Відмінності у вербальних, або мовних, системах комунікацій негайно виявляються для будь-якого, опиняється в зарубіжній культурі. Основна проблема крос-культурних невербальних комунікацій в тому, що реципієнт прагне інтерпретувати невербальні повідомлення, використовуючи "словник" власної культури, здається природним. Розглянемо сім змінних невербального мови та особливості їх інтерпретації в різних культурах: час, простір, дружба, угода, речі, символи і етикет.

Відмінності у вербальних, або мовних, системах комунікацій негайно виявляються для будь-якого, опиняється в зарубіжній культурі. Американець, який мандрує в Британії чи в Австралії, безсумнівно, буде здатний спілкуватися, однак відмінності у вимові, ставленні до часу та в значеннях слів будуть очевидні. Наприклад, вираз to table a report or motion в США означає відкласти дискусію, в той час як в Англії це означає "дати справі пріоритет". Ці відмінності легко помітити і прийняти, тому що ми розуміємо, що мова - це довільне винахід. Слово означає те, що група людей домовилася, що воно буде значити.

Проблеми буквального перекладу сленгових виразів ускладнюються символічним значенням, асоційованим зі словом, а також відсутністю конкретних слів в конкретній мові і складністю виголошення конкретних слів. Наприклад, на Близькому Сході споживачі нерідко звертаються до продуктной категорії по імені ведучої марки. Так, всі марки пральних порошків тут позначаються як Tide. У Росії копіювальні апарати називають "ксероксами" незалежно від фірми-виробника, замість, наприклад, "копірами".

Багато комунікаційні чинники, наприклад, гумор і бажаний стиль і темп мовлення значно відрізняються в різних культурах, навіть якщо ці культури говорять на одній мові.

Проблема перекладу може ускладнюватися наявністю безлічі діалектів, як, наприклад, в Китаї. В Індії налічується більше 800 мов і діалектів, хоча кожен з 26 штатів має 3 державні мови - англійська, хінді і домінуюча мова штату. Для досягнення повного покриття ринку багато рекламодавці дають одне і те ж рекламне оголошення відразу в трьох газетах - в англомовній, в газеті на хінді та в газеті на місцевому мовою.

Мовні труднощі можуть мати політичну основу. Так, наприклад, багато літні корейці володіють японською, оскільки Японія окупувала Корею до і під час Другої світової війни. Однак вони відмовляються говорити по-японськи, навіть якщо можуть, оскільки незадоволені окупацією. Аналогічно французи, незадоволені міжнародною експансією англійської мови, нерідко не бажають говорити по-англійськи.

Невербальні, або немовні, комунікації, будучи складовою комунікаційної системи мови, також специфічні для кожної культури. Дії, рухи людини, розміщення предметів у просторі несуть інформацію самі по собі, без слів. До невербальних аспектів комунікацій відноситься вплив контексту на сказане чи написане. У низкоконтекстуальной (євро-американської, наприклад) культурі більша частина інформації передається явно, власне кажучи. У висококонтекстуальной культурі (японської, наприклад) значення сказаного визначається не стільки словами, скільки контекстом - жестами, ситуацією, оточенням. Наприклад, у США точні письмові формулювання в договорі сторін дуже важливі, оскільки мають правове значення. Тому до складання договору залучаються юристи. В Японії, проте, точні словесні формулювання менш важливі, ніж самі наміри сторін домовитися. Тому записане на папері означає менше. Приголомшливим результатом відмінності значення контексту для американців є те, що японці часто просять переглянути контракти на основі намірів сторін. При цьому наміри японцями інтерпретуються з контексту дискусії, а не з точних використаних слів.

Основна проблема крос-культурних невербальних комунікацій в тому, що реципієнт прагне інтерпретувати невербальні повідомлення, використовуючи "словник" власної культури, здається природним. Розглянемо далі сім змінних невербального мови та особливості їх інтерпретації в різних культурах: час, простір, дружба, угода, речі, символи і етикет. Ці змінні, або фактори, що часто є сферами крос-культурних проблем у роботі з споживачами.

Час

Значення часу варіює серед культур в двох напрямках. По-перше, це те, що ми називаємо тимчасової перспективою: це загальна орієнтація культури у відношенні часу. Друге - це інтерпретація, приписувана специфічного використання часу.

Тимчасова перспектива. Американці і канадці схильні розглядати час як неминуче, лінійне і фіксоване по природі. Це дорога, що простягається в майбутнє з відмінними, окремими секціями (години, дні, тижні та ін.). Час розглядається як цілком фізичний об'єкт - його можна планувати (складати графік), витрачати, економити, втрачати, купувати і т. д. розглядається як розділене на минуле, сьогодення і майбутнє. Існує сильна орієнтація на сьогодення і близьке майбутнє. Час ділиться і розподіляється на конкретні завдання. Мета - витрачати час підходящим чином, з тим, щоб майбутнє стало краще. Різні види діяльності привабливі не як самоціль, а як засіб досягнення цілей.

Американці і канадці вірять, що людина робить лише одну річ в конкретний момент. Такий підхід відомий як монохромний погляд на час.

Інші культури мають інші тимчасові перспективи. Латиноамериканці і араби схильні розглядати час як менш дискретне і меншою мірою як об'єкт для планування (складання графіка). Вони розглядають одночасне залучення в кілька видів активності як природне. Люди і відносини мають пріоритет над графіками і діяльність здійснюється зі своїм власним темпом більшою мірою, ніж у відповідності з визначеним часом. При цьому люди мають орієнтацію відносно теперішнього і минулого. Це відомо як поліхромний тимчасова перспектива.

Деякі з важливих властивостей людей монохромного і поліхромним перспектив показані в таблиці.

Таблиця. Особливості поведінки людей монохромного і поліхромією культур

Монохромна культура

Поліхромна культура

Робиться одна річ в момент часу

Робиться багато речей одночасно

Концентрується на роботі

Висока відволікання від роботи, яка є предметом для переривань

Кінцеві терміни і графіки сприймаються серйозно

Кінцеві терміни і графіки враховуються як вторинні за значенням

Обов'язкова у ставленні до роботи чи завдання

Обов'язкова до людей і відносин між ними

Дотримується планів релігійно

Змінює плани часто і легко

Акцентує терміновість

Основна точність - у відносинах

Пристосованість до короткострокових стосунків

Воліє довгострокові відносини

Значення використання часу. Більшість світових культур, в тому числі евроамериканская, відводять вирішення проблеми час пропорційно її значення. Американці, будучи добре підготовленими до обговорення та маючи готові відповіді, можуть викликати вороже ставлення партнерів, прагнучи скоротити час обговорення і, тим самим, на думку партнерів, недооцінюючи значення справи. Японських і близькосхідних керівників нерідко бентежить наполегливість американців швидко і прямо просуватися у вирішенні питань угоди. Грецькі менеджери знаходять американську звичку встановлення часових меж для ділових зустрічей викликає інсульт. Те, що в одній культурі вважається безглуздою тратою часу (тривале очікування аудієнції у адміністратора, очікування черги), в іншій - природним ходом подій. Так, наприклад, затримка ділової зустрічі в американській культурі на 5 хвилин - подія, порушення норм ділової поведінки. А в арабських країнах і годинна затримка - не в рахунок, важливий сам факт зустрічі. Ось приклад ради американським менеджерам консультанта з міжнародного бізнесу: "У багатьох країнах ми здаємося іншим як вічно поспішають, недружелюбні, зарозумілі і не заслуговують довіри. Майже скрізь ми повинні вчитися терпляче чекати і ніколи не тиснути на дотримання кінцевих термінів".

Час в маркетингу може виступати як продукт. Значна частина придбань товарів робиться для покупки (чужого) часу, тобто економії свого власного як більш цінного. Мікрохвильові печі, послуги швидкого харчування, харчові напівфабрикати зберігають час покупцеві. Якість економії часу все частіше використовується як ідея просування продукту. Так, наприклад, у 1890 р. у США лише 5% рекламних повідомлень апелювали до економії часу, а в кінці 1980-х - більше половини.

Простір

Те, як люди використовують простір і значення, яке вони надають своїм використання простору, формує другу форму невербальної комунікації. В Америці - чим більше, тим краще. Будинки та квартири американців в очах росіян вражаюче широкими, як спортзали, і пустелі.

Офісний простір в американських корпораціях розташовується у відповідності з рангом або престижем більшою мірою, чим по необхідності. Президент має найбільший офіс, віце-президент - поменше і т. д. Факт, що робота нижчого ешелону може вимагати великого простору, рідко грає провідну роль у розміщенні офісів.

Американці прагнуть відокремити офіси керівників від робочого простору підлеглих. Французи прагнуть помістити керівників в середину серед підлеглих. У США офіси вищих керуючих розміщуються на останньому поверсі, а виробництво, забезпечують і комерційні служби розташовуються на нижчому поверсі. В японських магазинах (супермаркетах) комерційні служби розташовуються на верхньому поверсі.

В американському діловому просторі у кожного зайнятого є своя територія. Заповнення простору ведеться з міркувань функціонального призначення, тобто розміщення об'єктів має найбільш раціонально забезпечувати реалізацію цілей офісу, підрозділів та організації в цілому. Американці прагнуть персоналізувати свій робочий простір і вважати його своїм власним. Деякі американці відчували себе комфортно територіальної в середовищі IBM Japan. У Токіо офісний простір в чотири рази дорожче, ніж в Манхеттені. В результаті IBM Japan надає лише 4300 столів для своїх 5000 представників, оскільки щонайменше 700 з них зазвичай знаходяться на укладення угоди в конкретний момент часу. Коли торгові представники приходять в офіс, вони перевіряють дані в комп'ютері, щоб з'ясувати - який стіл вільний, беруть свій персональний кабінет матеріалів (як багаж) з камери зберігання і перевозять його до вільного столу, де працюють, поки не з'являється необхідність відвідати споживача. Кожен раз, ідучи, вони звільняють свій стіл і повертають свій "кабінет" матеріалів в місце зберігання.

Специфіка оцінки простору відбивається і в розмірах продукту. Так, в Японії - щільно заселеній країні дорогого і дефіцитного простору - виробляються мініатюрні автомобілі, телевізори, відеомагнітофони, телефонні апарати та офісне обладнання. Група японських студентів розробила і дуже успішно коммерциализовала нескладний пристрій, що забезпечує вакуумне "спресовування" об'ємного зимового ковдри до розмірів книги середнього розміру. У "спресованому" стані ковдру зберігається 11 "незимних" місяців, займаючи мало настільки дефіцитного в Японії місця.

Другий важливий напрямок використання простору - це персональний простір. Це найближча відстань, на яку інші можуть підійти до вас в різних ситуаціях, не викликаючи у вас почуття дискомфорту. Так, американцям і західноєвропейцям властиво сприймати навколишній простір у чотирьох зонах - інтимне, особистісне, соціальне і публічне. У США ділові бесіди зазвичай відбуваються на дистанції від 1,5 до 3,5 м, а справи високої особистісної значущості обговорюються на відстані від 50 до 150 див. В Північній Європі відстані трохи більше, в той час як у Латинській Америці - значно коротше.

У Латинській Америці американський бізнесмен в процесі бесіди буде прагнути відступати від латиноамериканського партнера для того, щоб підтримати свою бажану особисту дистанцію. У свою чергу, господар буде прагнути наступати на американця з тим, щоб підтримувати свій персональний простір. В результаті "гонка", щонайменше, буде виглядати комічною, якщо не позначиться на підсумки переговорів. Обидві сторони зазвичай не усвідомлюють свої дії і їх причини. Більше того, кожен приписує значення дій інших, грунтуючись на тому, що дії означають в його власній культурі. Тому північні американці вважають латиноамериканців настирливими і агресивними. Латиноамериканці, в свою чергу, вважають північноамериканців холодними, відчуженими і снобами.

Дружба

Права і обов'язки, що накладаються дружбою, - значуща культурна мінлива. В російській, а також у німецькій культурі друг - той, хто пізнається в біді. Один в американській культурі - це просто хороший знайомий, з яким ви приємно чи корисно проводите час.

Американці більше, ніж інші культури, швидко і легко заводять друзів і також легко розлучаються з ними. Значною мірою це обумовлено традиційної високої соціальної та географічної мобільності американців. Люди, які переїжджають кожні кілька років, повинні бути готові заводити дружбу в короткий період часу і їхати від друзів. У багатьох інших частинах світу дружба складається повільно і ретельно, тому що вона накладає глибокі і тривалі обов'язки.

Американці ведуть переговори з предмету контракту, японці - з приводу відносин. Японці часто не поділяють особисті почуття і ділові стосунки з партнерами. У багатьох культурах письмове слово використовується просто для задоволення формальних вимог.

Американець, звиклий з оптимістичними гумором ставитися до оточуючих людей і дійсності, може бути неправильно зрозумілий японцем, для якого звичний більш формальний комунікаційний стиль. В Японії немає слова "ні" - японець, маючи на увазі відмову, не говорить про це прямо. Замість "ні" він "заплутує" відповідь, прагнучи не образити прямою відмовою, або каже: "Це буде важко зробити". З російської, а вже тим більше з американської точки зору - "темнить", "приховує правду".

Дружба часто заміщує правову та контрактну систему для гарантії того, що ділові та інші зобов'язання шануються і дотримуються. У країнах без чітко встановленого і легко здійсненного комерційного кодексу багато люди наполягають на веденні бізнесу тільки з друзями.

Оточення керуючого для ділового візиту - фактор його успіху. Наприклад, на Близькому Сході розмір команди керуючого з точки зору прийнятності (або відсутність її) для перспективного споживача може бути критичним. Розмір команди - фактор виграшу або втрати можливості угоди. Звідси - необхідність в підгонці чисельності команди для візиту. Аналогічно дружні зв'язки місцевих споживачів з дрібними роздрібними торговцями уповільнюють поширення менш особистісних мережевих супермаркетів у багатьох країнах.

Угоди

Розвинена і в цілому високоефективна правова система в США дозволяє американцям покладатися на неї в якості гарантії поваги і дотримання ділових зобов'язань, а також у разі вирішення розбіжностей. Багато інші культури не розробили такої системи і покладаються замість неї на дружбу і спорідненість, локальні моральні принципи чи неформальні звичаї для керівництва діловим поведінкою. Наприклад, у китайській системі ділові відносини підпорядковані моралистическим поняттям дружби. В американській системі слід ретельно досліджувати передбачуваний контракт. У китайській системі слід ретельно досліджувати передбачуваного потенційного торговельного партнера.

Коли укладається угода? Американці розраховують на підписання контракту до кінця переговорів. Однак для багатьох греків і росіян таке підписання є просто сигнал розпочати серйозні переговори, які триватимуть до завершення проекту. З іншого боку, араб буде вважати вербальне угода повністю зобов'язуючим. Для американця цілком нормально прийти на переговори з юристом - щоб контракт був підготовлений грамотно з юридичної сторони і правильно забезпечував інтереси сторін. Однак таке появу з юристом на переговорах з арабським партнером приводить останнього у жах явною недовірою до його благонадійності.

Шлях до досягнення угоди неоднаковий у різних культурах. Американці приймають рішення на переговорах. Японці виходять на міжнародні переговори зі своїм, заздалегідь прийнятим у своїй групі рішенням. Змінити позицію японської сторони в процесі переговорів практично неможливо, так як для цього японцям необхідно знову зібратися в своїй групі, обговорити нову позицію до досягнення консенсусу і тільки після цього винести її знову протилежній стороні.

Різне розуміння угоди або домовленості про ціну. Американці припускають, що в більшості випадків ціни однакові для всіх покупців, залежать від наданої послуги і розумно близькі до поточного рівня. Американці замовляють багато продукти, такі як поїздки в таксі, не запитуючи наперед про ціну. У багатьох латиноамериканських і арабських країнах, а нерідко і в Росії процедура відмінна. Буквально всі ціни обговорюються до продажу. Якщо продукт, такий як поїздка в таксі, споживається без заздалегідь встановленої ціни, споживач повинен платити ціну, необхідну продавцем. Аналогічно процес прийняття рішення про ціну та інших складових угоди, стилі переговорів і стратегії ризику варіюються для різних культур.

Речі

Культури приписують різне значення володіння різними об'єктами. Предмети, що демонструють, коммуникатирующие надійність і респектабельність для англійця, для американця часто здаються застарілими і відсталими. Японські будинки можуть видатися порожніми і безглуздими для багатьох американців. Крім того, культури розрізняються за ступенем, до якої вони цінують придбання товарів. Висока цінність, що надається матеріальних благ в культурі, визначається як матеріалізм. Такі відмінності ведуть до проблем у визначенні тарифів заробітної плати, бонусів, подарунків, дизайну та рекламних тем.

Різні значення, які культури приписують речам, включаючи продукти, роблять дарування подарунків особливо важким завданням. Ділові і суспільні ситуації, які передбачають вручення подарунків, і предмети, придатні для подарунків, широко варіюють. Наприклад, подарунок ножових (їдалень) виробів, як правило, недоречний в Росії, Тайвані і в Західній Німеччині. В Японії маленькі подарунки необхідні в багатьох ділових ситуаціях, хоча в Китаї вони неподходящи. У країнах Заходу подарунок може бути розцінений як хабар. У Китаї слід підносити подарунок особисто, проте в арабських країнах він повинен бути переданий публічно, в присутності інших людей. Крім того, у ряді країн існують або розробляються вартісні критерії, що визначають долю подарунків, даримих державним чиновникам. Дорогий персональний подарунок може не дістатися адресата, а потрапити в дохід держави.

Роблячи несподіваний подарунок-сюрприз в Японії, можна поставити японця в скрутне становище. Приймаючи подарунок (відмова неможливий), японець бере на себе зобов'язання відповісти негайно подарунком точно еквівалентній вартості. Якщо цей подарунок не продається в Японії, ціна може бути невідома, і японець буде в паніці міркувати, що йому робити.

Символи

Символи або знаки, настільки значимі в менеджменті і маркетингу, що існує спеціальна сфера знань - символьний менеджмент. Різні культури мають різні символи для комунікації значень. Помилки в розпізнаванні значень, приписуваних кольором або іншим символам, можуть викликати серйозні проблеми.

Таблиця. Значення чисел, кольорів та інших символів

Кольори, символи

Значення

Білий

Символ скорботи або смерті на Сході; щастя, чистоти - в США

Ліловий

Асоціюється зі смертю в багатьох латиноамериканських країнах

Блакитний

Відтінок жіночності в Голландії, мужності у Швеції, США

Червоний

Небажаний або негативний в Чаді, Нігерії, Німеччини, позитивний у Данії, Румунії, Аргентині. Наречені мають червоне в Китаї, але це колір мужності у Великобританії і Франції, де чоловіки носять піджаки червоних відтінків

Жовті квіти

Знак смерті в Мексиці; невірність - у Франції

Білі лілії

Натяк на смерть в Англії

Число 7

Несприятливо в Гані, Кенії, Сінгапурі, сприятливо в Європі, США, Латинській Америці, Марокко, Індії, Чехії, Нікарагуа, Середньому Сході

Число 13

Негативно в Європі, Латинській Америці, Середньому Сході

Число 666

Диявольські цифри для чилійців і віруючих деяких країн

Олень

Швидкість, грація - в США; гомосексуальність в Бразилії

Трикутник

Негативний у Гонконгу, Кореї, Тайвані; позитивний у Колумбії

Сова

Мудрість - у США, нещастя - в Індії

Приклади відмінностей значень символів в різних культурах:

Етикет

Етикет, як правило, являє прийнятні форми поведінки в соціальних ситуаціях. Так, звичай колихати дитину по голові в Америці був би неприйнятний на Сході, де голова вважається священною.

Поведінка, що розглядається як грубе або неприємне в одній культурі, може бути цілком прийнятним для іншого. Поширена і прийнятна американська звичка (для чоловіків) сидячи перехрещувати ноги, показуючи підошву туфлі, надзвичайно образлива в східних країнах. У цих країнах підошву ноги або туфлі ніколи не показують.

Ставлення до чайових може мати різне етичне значення, демонстроване наступним прикладом. Під час свого візиту до Китаю президент Рейган купив кілька сувенірів. Він віддав продавцеві 10 юанів (4,35 дол.) за 5-юаньную покупку і сказав тому залишити здачу собі. Принижений торговець кинувся за президентом і повернув йому здачу. Чайові не можна в Китаї і сприймаються багатьма як образа.

Особливістю японського етикету є те, що японський керуючий ніколи не скаже "ні" під час прямих переговорів, оскільки "немає" оцінюється в японській культурі як неввічливість. Замість цього він скаже "це буде дуже важко", що насправді означає "ні". Японець, який відповідає "так" на прохання, часто має на увазі "так, я розумію прохання", а не "так, я згоден з проханням".

Західна культура розглядає прямий погляд в очі співрозмовника як свідчення відкритості намірів, щирості і прямоти. Проте в східних культурах прямий погляд розцінюється як агресивність, грубість, нескромність або безсоромність.

Необхідність належного і культурно-специфічного етикету для ділових людей очевидна. Хоча люди готові визнати, що етикет варіює в різних культурах, існує сильне емоційне відчуття "наш стиль поведінки природний і правильний".

Відмінності в невербальних формах поведінки частіше сприймаються неправильно. Власний невербальна мова здається природним, а чужий - неприродним. Діловим людям слід уникати помилок в інтерпретації та передачі невербальної інформації.

Європейські країни: загальні відмінні особливості

Населяють Європу народи відрізняються культурною спадщиною і традиціями. У них різний темперамент - за 1 годину спілкування француз робить 120 жестів, італієць близько 100, а англієць не більше 5. Так само є особливості у невербальному спілкуванні - однакові жести мають різне значення. У Європі прийнята середня дистанція при спілкуванні - близько 60-70 см. Для запрошення офіціанта використовується кілька жестів: піднята права рука на рівні голови, пощелкивание пальцями.

В Європі надають значення сигналів невербальної комунікації, звертають увагу на одяг, манеру поведінки партнерів. Вітається стриманість, вихованість, цінується знання етикету і традицій країни.

У кожній країні свої правила невербального спілкування. Збираючись на переговори з іноземними партнерами, обов'язково дізнайтеся, які жести прийнято використовувати для привітання й прощання, а які вважаються непристойними. При спілкуванні з місцевими жителями контролюйте жестикуляцію і використовуйте тільки ті жести, в правильності яких ви впевнені. Знання особливостей невербальної комунікації допоможе уникнути помилок при спілкуванні і встановити довгострокові партнерські відносини.

До вітальних цінностей можна віднести . . .
Як особливий, властивий людському суспільству внегенетический "механізм" спадкування культура розглядається в рамках __________ підходу. Культура в суспільстві являє собою суму... Культура як позначення для навченого поведінки, яке має засвоюватися кожним новим поколінням заново шляхом навчання, розглядається в __________ визначення. Культура Нового часу характеризується ... Культура являє собою одну з найскладніших систем, свого роду сверхсистему, елементами якої є підсистеми - окремі культурні ... Культура російських старообрядців - це приклад ____ типу культури. Культура фізичної і психічної репродукції, реабілітації та рекреації людини не включає ...
§ ТРАНСЛЯЦІЮ ІНФОРМАЦІЇ

§ систему організованого дозвілля

§ медицину

§ масовий спортивний туризм
Культурні норми, зафіксовані в офіційних документах, називаються _____________ норми. Культурні норми і традиції співвідносяться наступним чином Культурогенез включає процес ... Культурогенез - це процес . . . Культуролог повинен поважати традиції досліджуваного їм співтовариства для того, щоб ... Культурології за ступенем узагальненості знань про "людської реальності" найбільш близька... Культурологічне знання... Культурологічне знання може бути використане ... Культурологія має в своїй основі... Культурологія як наука оформляється в ... Культурологія не має міждисциплінарних зв'язків з ...
§ антропологією

§ педагогікою

§ філософією

§ ПРИРОДОЗНАВСТВОМ
Культуру в контексті соціальних процесів, що представляються як істотний фактор культурних змін, які зачіпають її зміст розглядає... Л Особистість є не тільки продуктом і споживачем культури, але і ______________ культури. Зайвим компонентом у класифікації мов культури є__________ мови М Місце культурології в сучасному гуманітарному знанні визначається... Метатеорія культури створюється в рамках... Світ людини від світу природи відрізняється більшою ... Моделі поведінки, що характеризують позитивне ставлення людини до середовища, - це ______________ культура. Н Народні традиції є ______________ нормами. Наукове становлення культурології пов'язане з ... Початок осмислення історії культури людства пов'язують з ім'ям італійського історика... Початок Просвітництва в Росії пов'язано з ім'ям великого вченого і літератора ...
§ А. Н. Радищева

§ М. в. ЛОМОНОСОВА

§ Ф. М. Ртищева

§ Симеона Полоцького
Невербальні мови культури переважно розрізняються... Нормативні визначення культури стверджують, що зміст культури складають норми і ______, що регламентують життя суспільства. Норми, що склалися в процесі суспільного договору, але не закріплені в законодавстві, називаються ... Про Буденний рівень наукової культури - ... Однією з проблем екологічної культури є... Однією з функцій соціальних інститутів культури є ...

РЕГУЛЮВАННЯ СУСПІЛЬНОЇ ПОВЕДІНКИ

політичне регулювання

ідеологічний контроль

Основною рисою східного типу культури не є ... Відповіддю культури на громадський виклик можна вважати появу ... Відмінною особливістю тексту культури є його ... П Під культурним кодом розуміється ... Під культурною нормою розуміється ...
§ ПРАВИЛО, ОБОВ'ЯЗКОВЕ ДЛЯ ВИКОНАННЯ СЛУЖБОВИХ РОЛЕЙ

§ система, що перешкоджає свободі особистості

§ система заборон, встановлена державою

§ незмінне і загальне правило
Під культурою розуміють ... Під словом "текст" в культурології можна вважати ... Під соціокультурним інститутом розуміється . . . Підхід, що враховує зміни культури в часі, отримав назву ...
2

Рекомендовані сторінки:

# data[].attributes.attachment_link.title
Порівняльна характеристика невербального спілкування російського і німецького народів

# data[].attributes.attachment_link.description
Реферат на тему: "Національні відмінності в невербальній культурі" культура невербальний жест комунікація Мета роботи - вивчити основні національні відмінності в невербальній культурі. Завдання : ) дати загальну характеристику розходжень у невербальній культури різних країн, ) проаналізувати відмінності в інтерпретації найбільш поширених жестів у невербальній культурі різних країн.

# data[].attributes.headline
Опрацювати презентацію

# data[].attributes.subject
Опрацювати презентацію

# data[].attributes.attachment_link.title
Невербальні засоби комунікації