# data[].attributes.headline
Ліричний герой Василя Стуса

# data[].attributes.subject
Ліричний герой Василя Стуса

# data[].attributes.body
Ліричний герой Василя Стуса - це вільна людина, яка завжди прагне до свободи.

# data[].attributes.headline
"На колимськім морозі калина"

# data[].attributes.subject
"На колимськім морозі калина"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
На колимськім морозі калина
зацвітає рудими слізьми.
Неосяжна осонцена днина,
і собором дзвінким Україна
написалась на мурах тюрми.
Безгоміння, безлюддя довкола,
тільки сонце і простір, і сніг.
І котилося куль-покотьолом
моє серце в ведмежий барліг.
І зголілі модрини кричали,
тонко олень писався в імлі,
і зійшлися кінці і начала
на оцій чужинецькій землі.

Related posts:

1. ПІДКОВА Була зима. Ішов зелений сніг. За ним - рожевий. Потім - фіалковий. І раптом протрюхикав на коні Дідусь Мороз. І [...]...

2. ГІРКА МОЯ КАЛИНА Ой, гірка моя калино! Хай нам солодко живеться, хай нам сонечко сміється, а солодше із тобою, із тобою та й [...]...

3. "Дівчина, як тернова ягода на морозі..." Дівчина, як тернова ягода на морозі, Пострічалась мені у дорозі, Чорні очі вологі, великі, круглі В ніч передноворічну (вогонь у [...]...

4. ВЕДМЕДІ Мамі - доньці полонин Мисливці убили в бору ведмедицю - Ведмедю старому горе і жаль: Люди згубили його ведмедицю, Осиротили [...]...

5. ЖУЛИН І КАЛИНА. Казка Глухо, тихо доокола, Все в темку щезає, Понад Дністром, понад бистрим Сив туман лягає. Лиш далеко в густих корчах Тлють [...]...

6. КАЛИНА Калина похилилась вниз, мов ягода росте червоне слово. Весні окриленій молись, карбуй на камні пісню калинову! Та промінь сонця, мов [...]...

7. ОЙ, ЦВЕТЕТ КАЛИНА Ой, цветет калина В поле у ручья. Парня молодого Полюбила я. Парня полюбила На свою беду: Не могу открыться, Слова [...]...

8. "Іще одна сумна калина..." Іще одна сумна калина На кладовищі зацвіла. Під нею ще одна людина Спочинок вічний віднайшла. Дощами обрій просльозився - І [...]...

9. Жизнь - без начала и конца Жизнь - без начала и конца. Нас всех подстерегает случай. Над нами - сумрак неминучий, Иль ясность божьего лица. Но [...]...

10. КАЛИНА НА ТОМУ СВІТІ Я прокинувся на тому світі - На тому боці океану. Так. Чикаго, загодований снігами По зав'язку чи просто лиш по [...]...

11. "Росте полин, як ріс при Богунові..." Росте полин, як ріс при Богунові, І так же буде після нас рости, Лиш зарости - густі вінки тернові В [...]...

12. МОЛИТВА Ігумен встав. Брати-домінікани Двома рядами вийшли з-за столів, І серце храму - пройняли органи. І морок сам зайнявсь і задзвенів. [...]...

13. НА ПЕРЕХРЕСТІ ТРЬОХ ДОРІГ На перехресті трьох доріг, Що кожна з них веде в барліг, У лігво звіра - до Беліна, - Стояв солдат. [...]...

14. "Отак прожив собі, дивись..." Отак прожив собі, дивись, немов одне лиш тільки знав я: о півдошостій народивсь - о півдопершій поховають. Звідкільсь прийшов, ішов [...]...

15. ОДНА ПІСНЯ В кінці греблі Шумлять верби... Бува, почуєш пісню і спахнеш Пекучим болем пізньої любові - І от - далечина Твоїх [...]...

16. "Пада сніг, повільно пада сніг..." Пада сніг, повільно пада сніг, Ліс застиг, немов прадавнє військо. Розмовляє мати з обеліском... Пада сніг, повільно пада сніг... Пада [...]...

17. ЗИМОВА КАЗКА Замаяні снігом дерева і ніч, як день, а вітер в обличчя шле вам дзвінки пісень. Білий сніг, білий сніг сипле [...]...

18. ПЕРШИЙ СНІГ Притишив кров. Притишив крок. І вищі стали гори. Йде перший сніг, немов пророк, в якого серце хворе. Як важко дихати [...]...

19. МОНОМАХ Дивився з вежі На темний бір, Там слід ведмежий І вовчий зір. Там бродять тури У далині. А дуб похмурий [...]...

20. АМУЛЕТ Друже! Бачиш образок на стіні? На картині малій в чорних рамах Захід сонця між дерева лісні Багряніє, снуєсь в темних [...]...

21. "Він і нині скрипаль..." Він і нині скрипаль, хоч висихає мозок у кістках, коли стрічає писану, пожеристу, особливо барванину, яка жалить кожного, бо найперша [...]...

22. "Чорним оком дивиться печера..." Чорним оком дивиться печера В лісову ліянову межу. Я - струнка, вигиниста пантера Свій барліг невсипно стереже. Виходжу зарошаним камінням, [...]...

23. "Ти сидиш під білим древом..." Ти сидиш під білим древом, Вітер сумно в полі виє, Угорі німують хмари, І туманом небо криє. І вбачаєш гай [...]...

24. "Ліси ловитв! Опійні ночі!" Ліси ловитв! Опійні ночі! Звір затремтить, птах затріпоче. Непевен час ані барліг, ані відбочини доріг. Вогні запалять хтиво очі. Хижак [...]...

25. РАННІЙ ВІТЕР Крилатий вітер, дужий вітер, що зорі, листя й ластівки несе, сп'яняє серце. Ех, летіти в зелений квітень, в синь пісень! [...]...

26. "Зима - різьбар. Як брили мармурові..." Зима - різьбар. Як брили мармурові, Лежить навколо синюватий сніг. Вона ж, ясний зоставивши нічліг, Різьбить шедеври срібляній діброві. Поглянь [...]...

27. ЕЛЕГІЯ ПРО ОДНУ НІЧ С. Т. Ніч яка - мов птаха чорне око! Сніг зійшов. Оголена земля темряву глибоку і високу в серце вихиля... [...]...

28. ВІЩИЙ ДУБ Сніг зеленіє в світлі ночі, сніг блакитніє в світлі дня. Цей дуб - то дерево пророче, корява ліра з його [...]...

29. "Вже неминуче буде сніг..." Вже неминуче буде сніг З хвилини на хвилину... Завіє сніг і наш поріг, І в полі бадилину. За ногу вхопить [...]...

30. "Сім літер, що палають в слові "Україна" Сім літер, що палають в слові "Україна", Сім літер, що вогнем лягли на Монпарнас, І сім зрадливих куль на вулиці [...]...

31. "- Вчителю, що робити? Вчитель на небесах..." - Вчителю, що робити? Вчитель на небесах. Серце шепче - любити, а в голові - гніздо бісиків звивистих, серце, їхнє [...]...

32. ЗИМА Сніг лягає, білячи гілки. Крячуть ворони на сніг. Десь валує з фарми дим. Двоє йдуть, сягає втома ніг. Вилить сніг. [...]...

33. "Пливли ми ввечері лиманом..." Пливли ми ввечері лиманом. Моторчик чахкав спроквола. Десь там за морем, за туманом уже Туреччина була. Співали пісню ми про [...]...

34. "Мою смереку хто послав на муки?" Мою смереку хто послав на муки? Сніг на неї обтрусив - ховав свій слід. І пада сніг з її колючих [...]...

35. БІЛА МЕЛОДІЯ Глянув: лелечко, лілії! Світ мій в білому-білому. Я в сні? Ні-таки, ні-таки ж!.. Ліг сніг... Срібною ниткою В'ється тиша між [...]...

36. ПОПЕЛИСТА ОСІННЯ СМЕРЕКА 1 Ти мені сказала, що три дні тому між літаючого листу бачила смереку на груні: на боках - від моху [...]...

37. ПРИТЧА ПРО ДЕРЕВО СМУТКУ Розкошує син царя Еллади у віночку благородних рис. Чистим злотом ковані палати споглядає нудно Кипарис. Але є у зніженого бога [...]...

38. ТЕРЕЛЯ (Балада) Стоять у серпанку смереки, А легінь лежить коло пня, Вчуває, як гул недалекий До нього летить навмання. Спиняються танки сталеві, [...]...

39. ЗАЙВИНА Зливаються лінії, сходяться плями; твоє віддзеркалення в тебе ввійшло: злилися очима, зійшлися губами, та виявив зайвим щербате крило. У воду [...]...

40. СЕРЦЕ (Уривки) Солодко й тоскно, ах!.. Це кохання нестримне лине, і розлука встає, як жах, Срібло озер, України в твоїх очах, єдина!.. [...]...

"На колимськім морозі калина..." - СТУС ВАСИЛЬ

# data[].attributes.attachment_link.title
"На колимськім морозі калина..."

# data[].attributes.attachment_link.description
На колимськім морозі калина зацвітає рудими слізьми. Неосяжна осонцена днина, і собором дзвінким Україна написалась на мурах тюрми. Безгоміння, безлюддя довкола, тільки сонце і простір, і сніг. І котилося куль-покотьолом моє серце в ведмежий барліг. І зголілі модрини кричали, тонко олень писався в імлі, і зійшлися кінці і начала на оцій чужинецькій землі.

# data[].attributes.headline
"Пам'яті Алли Горської"

# data[].attributes.subject
"Пам'яті Алли Горської"

# data[].attributes.attachment_link.title
"Пам'яті Алли Горської"

# data[].attributes.attachment_link.description
Вірш Василя Стуса.

# data[].attributes.headline
Ліричний герой поезій В.Стуса

# data[].attributes.subject
Ліричний герой поезій В.Стуса

# data[].attributes.headline
Психологічний портрет В.Стуса

# data[].attributes.subject
Психологічний портрет В.Стуса

# data[].attributes.headline
У 1965 році він заснував літературний журнал "Сучасність", який став важливим центром української літератури того часу.

# data[].attributes.subject
У 1965 році він заснував літературний журнал "Сучасність", який став важливим центром української літератури того часу.

# data[].attributes.headline
На Донбасі читати українську мову в російській школі – одне недоумство. Одна усна заява батьків – і діти не будуть вивчати мови народу, який виростив цих батьків … Обов’язково – німецьку, французьку, англійську мови, крім рідної…. Я вважаю, що доля Донбасу – це майбутня доля України, коли будуть одні солов’їні співи. Як же можна миритися з тим особливим інтернаціоналізмом, який може призвести до згуби цілої духовної одиниці людства? Адже нас – за 40 мільйонів…

# data[].attributes.subject
На Донбасі читати українську мову в російській школі – одне недоумство. Одна усна заява батьків – і діти не будуть вивчати мови народу, який виростив цих батьків … Обов’язково – німецьку, французьку, англійську мови, крім рідної…. Я вважаю, що доля Донбасу – це майбутня доля України, коли будуть одні солов’їні співи. Як же можна миритися з тим особливим інтернаціоналізмом, який може призвести до згуби цілої духовної одиниці людства? Адже нас – за 40 мільйонів…

# data[].attributes.headline
"Як добре те, що смерті не боюсь я"

# data[].attributes.subject
"Як добре те, що смерті не боюсь я"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Як добре те, що смерті не боюсь я
і не питаю, чи тяжкий мій хрест.
Що вам, богове, низько не клонюся
в передчутті недовідомих верств.
Що жив-любив і не набрався скверни,
ненависті, прокльону, каяття.
Народе мій, до тебе я ще верну,
і в смерті обернуся до життя
своїм стражденним і незлим обличчям,
як син, тобі доземно поклонюсь
і чесно гляну в чесні твої вічі,
і чесними сльозами обіллюсь.
Так хочеться пожити хоч годинку,
коли моя розів'ється біда.
Хай прийдуть в гості Леся Українка,
Франко, Шевченко і Сковорода.
Та вже! Мовчи! Заблуканий у пущі,
уже не ремствуй, позирай у глиб,
у суще, що розпукнеться в грядуще
і ружею заквітне коло шиб.

За виданням: В. Стус. Твори у чотирьох томах. Львів, 1995.

Скорочена та адаптована версія віршу

Як добре, що смерті не боюсь я
і не питаю, чи тяжкий мій хрест,
що перед вами, судді, не клонюся
в передчутті недовідомих верст,
що жив, любив і не набрався скверни,
ненависті, прокльону, каяття.
Народе мій, до тебе я ще верну,
як в смерті обернуся до життя
своїм стражданням і незлим обличчям.
Як син, тобі доземно уклонюсь
і чесно гляну в чесні твої вічі
і в смерті з рідним краєм поріднюсь.

# data[].attributes.attachment_link.title
Як добре, що смерті не боюсь я... - Василь Стус, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Як добре те, що смерті не боюсь я і не питаю, чи тяжкий мій хрест. Що вам, богове, низько не клонюся в передчутті недовідомих верств. Що жив-любив і не набрався скверни, ненависті, прокльону, каяття.

# data[].attributes.headline
"Господи, гніву пречистого"

# data[].attributes.subject
"Господи, гніву пречистого"

# data[].attributes.attachment_link.title
Господи, гніву пречистого... — Василь Стус, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Читати повний текст ”Господи, гніву пречистого...” (автор: Стус Василь Семенович); Читати повністю українською онлайн книгу в Бібліотеці української літератури Укрліб

# data[].attributes.headline
"Крізь сотні сумнівів, я йду до тебе"

# data[].attributes.subject
"Крізь сотні сумнівів, я йду до тебе"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Крізь сотні сумнівів я йду до тебе,
добро і правдо віку. Через сто
зневір. Моя душа, запрагла неба,
в буремнім леті держить путь на стовп
високого вогню, що осіянний
одним твоїм бажанням. Аж туди,
де не лягали ще людські сліди,
з щовба на щовб, аж поза смертні грані
людських дерзань, за чорну порожнечу,
де вже нема ні щастя, ні біди.
І врочить порив: не спиняйся, йди,
То - шлях правдивий. Ти - його предтеча.

# data[].attributes.attachment_link.title
Крізь сотні сумнівів я йду до тебе... - Василь Стус, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Крізь сотні сумнівів я йду до тебе, добро і правдо віку. Через сто зневір. Моя душа, запрагла неба, в буремнім леті держить путь на стовп високого вогню, що осіянний одним твоїм бажанням. Аж туди, де не лягали ще людські сліди, з щовба на щовб, аж поза смертні грані людських дерзань, за чорну порожнечу, де вже нема ні щастя, ні біди.

# data[].attributes.headline
Екзистенціалізм

# data[].attributes.subject
Екзистенціалізм

# data[].attributes.body
Стоїци́зм — вчення однієї з найвпливовіших філософських шкіл античності, заснованої близько 300 р. до н. е. Своє ім'я школа отримала від назви портика Стоя Пойкіле (грец. στοά ποικίλη, букв. «розписний портик», «розписна стоя»), де засновник стоїцизму, Зенон із Кітіона, вперше виступив як самостійний учитель.
У межах стоїцизму встановлюється розрізнення трьох основних галузей філософського знання: вчення про природу (фізика), вчення про пізнання та мислення (логіка) і вчення про належне життя (етика). Світ розглядався в стоїцизмі як організоване ціле, пройняте животворним логосом, який виступає іманентною породжувальною силою і законом, що скеровує світовий розвиток. Останній мислиться як циклічний процес із періодичними спалахами світового вогню, виявленнями творчого Бога-Логоса. Душа людини розглядалася як частина світової душі; після смерті вона відділяється від тіла і втрачає особистісні ознаки.

# data[].attributes.headline
Збірка "Веселий цвинтар" (1971)

# data[].attributes.subject
Збірка "Веселий цвинтар" (1971)

# data[].attributes.headline
Збірка "Зимові дерева" (1970)

# data[].attributes.subject
Збірка "Зимові дерева" (1970)

# data[].attributes.headline
Рання творчість збірка "Круговерть" (1965)

# data[].attributes.subject
Рання творчість збірка "Круговерть" (1965)

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Марія Гончар

# data[].attributes.attachment_link.title
Василь СТУС «Як добре те, що смерти не боюсь я» | Марія Гончар #вірші #віршіукраїнською #література

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Українське Слово

# data[].attributes.attachment_link.title
Василь Стус. Вірші. Читає автор. Живий голос поета.