# data[].attributes.headline
11 המצאות ששינו את העולם

# data[].attributes.subject
11 המצאות ששינו את העולם

# data[].attributes.attachment_link.title
למרות שנוטים להפחית בערכן, אלו 11 המצאות ששינו את העולם

# data[].attributes.attachment_link.description
כיום נוטים לייחס לכל פריט חדש שיוצא לשוק כהמצאה שתשנה את חיינו לפחות כמו הגלגל, אך אלו 11 המצאות מההיסטוריה הקרובה ששינו את חיינו באמת.

# data[].attributes.headline
ההמצאות הקטנות שהפכו עולמות

# data[].attributes.subject
ההמצאות הקטנות שהפכו עולמות

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"בלייד ראנר" (1982) הוא סרט נהדר, אבל יש בו פרט תמוה. הגיבורה רייצ'ל נראית כמו אשה צעירה ויפה, אך בפועל היא רובוט שיצר תאגיד טיירל, עם מוח שהוטמעו בו זיכרונות שנלקחו מבן אדם. רייצ'ל כה מתוחכמת, עד שאי אפשר להבדיל בינה לאדם בלי ציוד מיוחד. אפילו היא מאמינה שהיא אנושית. הבלש ריק דקארד אמנם מנוסה, אך לנוכח האינטליגנציה המלאכותית המתעתעת משל רייצ'ל הוא מתאהב בה. ועדיין, כשהוא רוצה להזמין אותה לדרינק, מה הוא עושה? מתקשר אליה מטלפון ציבורי.

להאזנה לכתבה, הוקלט על ידי הספריה המרכזית לעיוורים ולבעלי לקויות קריאה https://www.clfb.org.il/heb/main/

יש משהו חשוף בפער שבין שתי הטכנולוגיות - הנס הביוטכנולוגי שהוא רייצ'ל, והטלפון מכוסה הגרפיטי. אפשר לסלוח על חוסר היכולת של "בלייד ראנר" לחזות, למרות העתידנות שלו, את הסמארטפון, אבל העניין, שקיים גם בסרטים אחרים, הוא שכשאנחנו מתבקשים לחשוב על האופן שבו המצאות חדשות עשויות לעצב את העתיד, הדמיון שלנו נוטה לזנק היישר לטכנולוגיות סופר מתוחכמות, כאלה שהן מעבר לתפיסה שלנו.

אנחנו מדמיינים בקלות פיצוח של סודות האינטליגנציה המלאכותית, כולל הטענה של מוח אנושי, אך כשאנחנו מנסים לדמיין איך ייראו חיי היומיום בחברה מתוחכמת מספיק כדי לבנות אנדרואידים ביולוגיים שכאלה, הדמיון שלנו מגמגם. לצופים ב"בלייד ראנר" זה נראה הגיוני לגמרי שלוס אנג'לס תיראה בערך אותו הדבר, מלבד כמה מכוניות מעופפות ונגיעת אפלות.

אנחנו חיים בתקופה שבה מבלבל לחשוב על האופן שבו הטכנולוגיה מעצבת אותנו. כלכלנים מסוימים, המאוכזבים מהצמיחה האטית בפריון, חוששים שימי התהילה מאחורינו. אחרים סבורים שהצמיחה האקספוננציאלית בכוח המחשוב תוביל לגילוי של משהו מיוחד, מדברים על "עידן המכונות השני" ו"המהפכה התעשייתית הרביעית" (אחרי הקיטור, החשמל והמחשבים). המהפכה הבאה תתבסס על התקדמות באינטליגנציה המלאכותית, ברובוטיקה, במציאות המדומה, בננו־טכנולוגיה, בביו־טכנולוגיה, בנוירו־טכנולוגיה ובמגוון תחומים נוספים שמלהיבים בימינו את משקיעי ההון סיכון.

חיזוי העתיד הטכנולוגי תמיד היה משחק מהנה אך עקר. אין דבר שנראה מיושן יותר ממהדורת אתמול של מגזין "עולם המחר". אבל ההיסטוריה יכולה ללמד אותנו לא להתקבע על "הדבר הגדול הבא", הנס הטכנולוגי המבודד שמשנה לחלוטין חלק אחד של החיים הכלכליים, כמעט בלי אדוות שמגיעות לתחומים אחרים. במקום זאת, כשאנחנו מנסים לדמיין את העתיד, העבר מציע לנו שני לקחים: ראשית, הטכנולוגיה החדשה המשפיעה ביותר היא לעתים קרובות צנועה וזולה, והנגישות שלה משמעותית יותר מהמורכבות של רובוט דמוי אדם, למשל. שנית, המצאות לא מגיחות יחידות, כמו רייצ'ל וחבריה האנדרואידים. בעודנו מתאמצים להשתמש בהן באופן הטוב ביותר, הטכנולוגיות האלה מעצבות מחדש את עולמנו.

כדי להבין איך המצאות צנועות וזולות עיצבו את העולם דמיינו את תנ"ך גוטנברג מהמאה ה־15. הדפים עם הכיתוב השחור, הצפוף, שהופך כל עמוד ליופי המתחרה בקליגרפיה של הנזירים, הודפסו במכונת הדפוס של גוטנברג, שנחשבת אחת ההמצאות המכוננות של האנושות, זו שהעניקה לנו את הרפורמציה, את תפוצת המדע, את תרבות ההמונים. אבל היא היתה רייצ'ל - נס טכנולוגי מבודד, המוערך בשל הגאונות שלו אך ללא אדוות בעולם הרחב יותר - ללא המצאה זולה וצנועה יותר שלעתים קרובות מתעלמים ממנה: הנייר.

מכונת הדפוס לא נזקקה לנייר מסיבות טכניות, אלא מסיבות כלכליות. גוטנברג הדפיס כמה עותקים של התנ"ך על קלף, שיוצר מעור חיה והיה יקר יותר - 250 כבשים נדרשו עבור ספר אחד. הנייר הומצא 1,500 שנה קודם לכן בסין והיה בשימוש כבר זמן רב בעולם הערבי, שבו האוריינות היתה שכיחה יותר. נדרשו מאות שנים עד שנהפך לנפוץ גם באירופה הנוצרית, שבה הוא היה לחיוני רק עם צמיחת מעמד הסוחרים, שהזדקק למשטח יומיומי לכתיבת חוזים וחשבונות. וכשאירופה נהפכה לרעבה לנייר, במאה ה־13, הוא היה לתעשייה הכבדה הראשונה של היבשת. טחנות הפעילו פטישים גדולים שהלמו בשטיחי כותנה, שנשברו על ידי האמוניה בשתן. טחנות הנייר של אירופה הסריחו מפיפי של בני אדם. הנייר הזה סלל את הדרך לדפוס: רק כשהתאפשר ייצור המוני של נייר, היה הגיוני למצוא דרך לייצור המוני של כתיבה.

נייר לא משמש, כמובן, רק לכתיבה. בספרו "Stuff Matters" מציין מארק מיודובניק שאנחנו משתמשים בו בכל דבר, מסינון תה וקפה עד לעיצוב הקירות, מאריזות מזון עד קרטונים לאחסון. הוא יכול להיות נייר זכוכית, נייר עטיפה או נייר אפייה. והוא יכול להיות רך, סופג וזול מספיק כדי לנגב איתו, ובכן, הכל.

נייר טואלט נשמע רחוק לגמרי ממהפכת הדפוס, ומתעלמים ממנו בקלות, כפי שאנו למרבה הצער מגלים ברגעי אי־נוחות. המצאות משנות־עולם רבות היו מרוחקות מאוד ממהפכת הדפוס, והן מסתתרות מתחת לאף מאותן סיבות - זולות מכדי להזכיר, אף ששינו את הסדר הקיים. אפשר לקרוא לזה "עקרון נייר הטואלט".

לא קשה למצוא דוגמאות לעקרון נייר הטואלט, צריך רק לחפש. המערב האמריקאי עוצב בידי המצאת חוט התַּיִל, ששווק כ"קל יותר מאוויר, חזק יותר מוויסקי וזול יותר מאבק". ג'וזף גלידן רשם עליו פטנט ב־1874; שש שנים אחר כך, כמות התיל שהמפעל שלו ייצר בשנה הספיקה כדי להקיף את העולם עשר פעמים. היתרון היחיד של תיל על פני גדרות עץ היה העלות שלו, אך היתרון הזה הספיק כדי לכבוש את המערב הפרוע, שבו הוא אפשר למתיישבים לגדר אזורים נרחבים ומנע מביזונים פראיים ועדרי בקר מבויתים לרמוס את היבולים. ברגע שהמתיישבים הצליחו לבסס את השליטה שלהם באדמה, היה להם תמריץ להשקיע בה. בלי גדרות תיל, הכלכלה האמריקאית - ונתיב ההיסטוריה של המאה ה־20 - היו עשויים להיראות אחרת לגמרי.

יש סיפור דומה שאפשר לספר על מערכת האנרגיה העולמית. הרייצ'ל של עולם האנרגיה - ההמצאה שמשנה הכל, החומר שממנו עשויים חלומות - היא היתוך גרעיני. אם נצליח לשכלל את הטכנולוגיה המורכבת הזאת, עוקפת־המוח, אולי נוכל לקצור בבטחה אנרגיה כמעט בלתי מוגבלת על ידי היתוך הידרוגנים שונים. זה יכול לקרות: בצרפת, כור ההיתוך ITER מתוכנן להיכנס לתפקוד מלא ב־2035 בעלות של 20 מיליארד דולר לפחות. אבל גם אם הוא יעבוד, הוא יהיה ניסיוני וייצר פחות אנרגיה מכור המופעל על פחם.

בינתיים, אנרגיה סולארית זולה מובילה בשקט מהפכת אנרגיה אחרת. בשבע השנים האחרונות, העלויות הנדרשות להגיע לאיזון בייצור חשמל סולארי צנחו בשני שלישים, לרמות שגבוהות רק במעט מאלה של מפעלים לגז טבעי. הירידה במחירים לא נבעה מפריצת דרך טכנולוגית גדולה אלא מפיתוח שיטות צנועות המוכרות לכל מי שקנה אי פעם באיקאה: מוצרים מודולריים פשוטים, שמיוצרים בהיקף רב ושניתן לחבר בקלות במקום.

הבעיה עם אנרגיה סולארית היא שהשמש לא תמיד זורחת. והפתרון שמתגבש, גם הוא מתבסס על טכנולוגיה זולה, מעודדת ומוּכרת: הסוללה. סוללות ליתיום יון לאחסון אנרגיה סולארית נהיות שכיחות יותר ויותר, והמכוניות החשמליות לקהל הרחב ייצגו סוללה ענקית בכל חניה. מחירי הסוללות יורדים מהר כמו מחירי הפאנלים הסולאריים. ייצור־איקאה שכזה הוא דוגמה קלאסית של טכנולוגיית נייר הטואלט: אותו דבר מוּכר, רק זול יותר.

הדוגמה המפורסמת ביותר של עקרון נייר הטואלט היא קרוב לוודאי מכולת הפלדה. מרגע ששילוח המכולות בים יצא לדרך, המסחר העולמי בסחורות (הממוצע של היבוא והיצוא) התרחב מכ־10% מהתמ"ג העולמי בשלהי שנות החמישים של המאה הקודמת ליותר מ־20% כיום. אנחנו מקבלים כמובן מאליו את העובדה שבחנויות אנחנו מוקפים מוצרים מכל רחבי העולם. המכולה הסטנדרטית והלא־מלהיבה היתה כוח חזק יותר בקידום הגלובליזציה מאשר ארגון הסחר העולמי.

לפני השקת המכולה, ספינת מטען טרנס־אטלנטית היתה יכולה לשאת כ־200 אלף פריטים, שלהעמסתם נדרשו לא מעט אנשים מיומנים וחזקים - וכמה ימי עבודה. המכולות שינו את כל זה. העמסה ופריקה של ספינה הן ריקוד עצום של מנופים, שנעים לפי הכוריאוגרפיה שקבעו המחשבים, אשר שומרים על כלי השיט מאוזן ועוקבים אחרי כל מכולה באמצעות מערכת עולמית. אך הטכנולוגיה הבסיסית לא יכולה להיות פשוטה יותר: המכולה היא המצאה משנות החמישים, שמשתמשת בידע שנצבר מאה שנה קודם לכן. כיוון שהיתה זולה, היא עבדה.

את האדם שאחראי לעלייתה, מלקולם מקלין, אפשר לתאר כממציא. הוא היה יזם שחלם בגדול, לקח סיכונים נועזים, חסך והתקמצן וניהל מו"מ עיקש עם הרגולטורים, רשויות הנמלים והאיגודים. ההישג האמיתי של מקלין היה שינוי המערכת שסביב המכולה: האופן שבו תוכננו הספינות, המשאיות והנמלים. דרוש איש חזון כדי לראות כיצד המצאות נייר טואלט יכולות לעצב מחדש מערכות שלמות. לדמיון המוגבל שלנו קל יותר לשבץ המצאות מסוג רייצ'ל במערכות קיימות. אם היתוך גרעיני עובד, הוא מחליף את הפחם, הגז ואת הביקוע הגרעיני בתבנית המוכרת: הספקים מייצרים חשמל ומוכרים לנו אותו. אנרגיה סולארית וסוללות מאתגרות הרבה יותר. בשקט בשקט, הן הופכות את חברות החשמל לגורמים שדומים יותר לאובר או Airbnb - פלטפורמה שמחברת בין מיליוני ספקים קטנים לצרכני חשמל, ומאזנת בין הביקוש להיצע.

חלק מהטכנולוגיות מהפכניות לגמרי. הן מעלות את הפרגמטיות הפשוטה של נייר או גדר תיל לדרגה של השפעות שהיו נראות פלאיות לדורות הקודמים. אך כדי לעצב מחדש את המערכת הכלכלית שסביבנו נדרש להן זמן רב יותר משניתן לצפות. הדוגמה הטובה ביותר לכך היא גילוי החשמל. נורות ניתנות לשימוש הופיעו בשלהי שנות השבעים של המאה ה־19. ב־1881 בנה תומס אלווה אדיסון תחנות כוח לייצור חשמל בניו יורק ובלונדון, ובתוך שנה החל למכור חשמל. המנועים החשמליים הראשונים נכנסו לשימוש שנה אחר כך.

אבל עד 1900 סיפקו המנועים החשמליים פחות מ־5% מהכוח המכני במפעלים אמריקאיים. חרף מיטב המאמצים של אדיסון, ניקולא טסלה וג'ורג' וושינגטון, הייצור עדיין היה בעידן הקיטור. זה השתנה רק בשנות העשרים. הסיבה לעיכוב של 30 שנה היתה שהמנועים החשמליים החדשים עבדו היטב רק כשגם כל שאר הסביבה השתנתה. כפי שההיסטוריון הכלכלי פול דיוויד הסביר, החשמל ניצח רק כשהמפעלים אורגנו מחדש, כשבמקום בוכנות, חגורות גרירה ומנוע קיטור עצום, הותקנו כבלים ועשרות מנועים קטנים. המקום שהתפנה אפשר שימוש בגלגלות ומנופים. העובדים נהפכו לאחראים למכונות שלהם, והם היו זקוקים להכשרה טובה יותר ולשכר גבוה יותר. המנוע החשמלי התגלה כהמצאה מופלאה רק לאחר ששינו את כל הפרטים היומיומיים שהקיפו אותו.

ב־1990 טען דיוויד שזה יהיה נכון גם לגבי מחשבים: שעוד לא חווינו את כל היתרונות הכלכליים שלהם כי עוד לא מצאנו את הדרך לתכנן את הכלכלה כך שתנצל אותם. מחקר מאוחר יותר חיזק תובנה זאת, ומצא שחברות שהשקיעו רק במחשבים בשנות התשעים נהנו מיתרונות אחדים, ואילו חברות שהתארגנו מחדש עם ביזור, מיקור־חוץ והתאמת מוצריהן, נהנו מזינוק בפריון.

נתוני הפריון עדיין לא דומים לפריצת הדרך של שנות העשרים. במובן הזה, אנחנו עדיין ממתינים לראות את הטענה של דיוויד מתממשת. אבל במובנים אחרים, היא הוכחה כנכונה כמעט מיד. אנשים התחילו לגלות דרכים חדשות להשתמש במחשבים, ובאוגוסט 1991 פרסם טים ברנרס־לי באינטרנט את הקוד שלו עבור ה־WWW, כך שאחרים יוכלו להוריד אותו ולשפר אותו. זו היתה טכנולוגיה זולה וצנועה נוספת, והיא שחררה את הפוטנציאל של האינטרנט הוותיק והמכובד יותר.

אם תממש המהפכה התעשייתית הרביעית את ההבטחה שלה, מה מצפה לנו? אינטליגנציה מלאכותית סופר־חכמה? רובוטים רצחניים? טלפתיה? ננו־רובוטים שחיים בדם שלנו ומכסחים גידולים? ואולי, סוף סוף, רייצ'ל?

לפי עקרון נייר הטואלט, עלינו להקדיש את אותה תשומת הלב שאנחנו מקדישים לטכנולוגיות המתוחכמות גם לטכנולוגיות הזולות ביותר. הנה מועמד אחד: חיישנים זולים וחיבורים זולים לאינטרנט. בכל סמארטפון יש אינספור חיישנים, והם מופיעים בעוד ועוד מקומות, ממנועי מטוסים ועד לאדמה בחוות חקלאיות - מזהים דפוסים, מתקנים בעיות ומפצים על כשלים ביעילות. הם גם סיוט פוטנציאלי בכל הנוגע לפרטיות ואבטחה, כפי שאנחנו רק מתחילים להבין - מפריצה לקוצבי לב והשתלטות על רשתות מדפסות ועד צעצועי מין המופעלים באמצעות האינטרנט ויכולים להדליף את הפרטים האינטימיים ביותר שאפשר להעלות על הדעת. גם הפוטנציאל וגם הסיכונים יוצאים מהכלל.

יהיו אשר יהיו הטכנולוגיות של העתיד, קרוב לוודאי שנצטרך להשתנות כדי להתאים את עצמנו אליהן, כמו המפעלים בתחילת המאה ה־20. המצאות מהפכניות באמת משנות כמעט הכל, ושינויים כאלה, מטבעם, קשה לחזות מראש. הכלכלנים דרון אסמוגלו ודיוויד אוטור הציעו רעיון אחד שיכול להבהיר את העניין: לטענתם, כשחוקרים את ההשפעה של הטכנולוגיה על סביבת העבודה עלינו להסתכל על העבודה ביחידות קטנות, לפי מטלות ולא תפקידים. לאוטומטיזציה היתה השפעה גדולה על הסופרמרקטים, אך לא משום שמכונות פשוט החליפו את המשרות של בני האדם, אלא משום שהן החלו למלא את המשימות שמילאו בני אדם, בעיקר את הפשוטות ביותר. הברקוד הפך את רישום המלאי ממטלה של אנשים לכזאת הנעשית על ידי מחשבים (זו המצאת נייר טואלט נוספת, זולה, כזאת שניתן להשתמש בה בכל מקום ובכל זמן, ושכמעט לא היתה לה השפעה עד שהחנויות ושרשרות האספקה עוצבו מחדש כדי לנצל אותה).

ניתוח של עולם העבודה בהתבסס על מטלות מצביע על כך שהמשרות עצמן לא ייעלמו בקרוב - ושכישורים אנושיים ייחודיים ישלטו. לפי אוטור, כשבני אדם ומחשבים עובדים יחד המחשבים מטפלים ב"מטלות השגרתיות והקלות לארגון" ועוזרים להבליט את היכולות של בני האדם, כמו "פתירת בעיות, הסתגלות ויצירתיות". אבל יש גם סימנים לכך שטכנולוגיות חדשות מקטבות את שוק העבודה, מוחקות את הכישורים שבאמצע ומעלות את הביקוש למיומנויות גבוהות במיוחד או נמוכות במיוחד - כישורים אנושיים ייחודיים רבים כלל לא נמצאים בקצה הגבוה של הסקאלה, למשל אלה של החדרנית במלון שמקרצפת את השירותים ומחליפה מצעים. אנחנו אנושיים לא רק בגלל המוח שלנו, אלא גם בזכות העיניים החדות והאצבעות הפיקחות.

לכן אחת ההמצאות שהכי מלהיב אותי לראות היא "יחידת ג'ניפר" של לוקאס סיסטמס. ג'ניפר ותוכנות רבות אחרות כמותה הן דוגמאות ל"אפליקציה המכוונת על ידי קול" - רק תוכנה, לא יקרה, ועם אוזנייה פשוטה. מערכות כאלה הן כיום חלק מהחיים של עובדי המחסנים: קול באוזן שלהם או הוראות על גבי מסך מורים להם לאן ללכת ומה לעשות, עד לפרטים הקטנים ביותר. אם צריך לאסוף 13 פריטים ממדף, ג'ניפר תאמר לעובד האנושי לאסוף חמישה פריטים, ואז עוד חמישה פריטים ועוד שלושה. הוראה של "אספו 13" רק תוביל לטעויות. זה הגיוני; מחשבים טובים בספירה ובארגון לוחות זמנים, ובני אדם טובים באיסוף דברים ממדפים, אז למה לא לפרק את המשימה ולהעניק את החשיבה המודעת למחשב ואת האיסוף בלי מחשבה לבני אדם?

בדומה לנייר, ג'ניפר אינה יקרה וקל להתעלם ממנה. בדומה למנוע חשמלי, לטכנולוגיות של ג'ניפר יש השפעה כי הן מאפשרות למנהלים לעצב מחדש את סביבת העבודה. המדע הבדיוני לימד אותנו לחשוש מרובוטים כמו רייצ'ל, אך אולי נכון יותר לפחד דווקא מג'ניפר.

# data[].attributes.attachment_link.title
ההמצאות הקטנות שהפכו עולמות

# data[].attributes.attachment_link.description
"בלייד ראנר" (1982) הוא סרט נהדר, אבל יש בו פרט תמוה. הגיבורה רייצ'ל נראית כמו אשה צעירה ויפה, אך בפועל היא רובוט שיצר תאגיד טיירל, עם מוח שהוטמעו בו זיכרונות שנלקחו מבן אדם. רייצ'ל כה מתוחכמת, עד שאי אפשר להבדיל בינה לאדם בלי ציוד מיוחד. אפילו היא מאמינה שהיא אנושית.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
מנהיגוטק ראשלצ

# data[].attributes.attachment_link.title
המצאות טכנולוגיות ששינו את חיינו

# data[].attributes.headline
50 המצאות ישראליות ששינו את העולם

# data[].attributes.subject
50 המצאות ישראליות ששינו את העולם

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
אבי יורש פרסם את ספרו THOU SHALT INNOVATE והגיע לשיקגו להרצאה ביוזמת הקונסוליה. בכל קיץ יורש מגיע עם משפחתו ושלושת ילדיו לישראל. "ב-2014 חווינו את מלחמת "צוק איתן", סיפר לי בראיון טלפוני מהארץ ,"חיינו בירושלים והייתי מדוכא מהמצב במזרח התיכון. שלטון חמאס בעזה, המנהרות והרקטות שנורו לעבר יישובי ישראל. מודאג מהתחמשות אירן בנשק גרעיני ומזועזע ממלחמת האזרחים נוקבת הדם בסוריה ומעורבות חיזבאללה במלחמה. מצאתי תקווה כשצפיתי בכל החדשנויות בישראל, שכולנו מודעים לה, אך רובנו אינם יודעים שאזרחי המדינה זעירה יהודים, נוצרים ומוסלמים, ממנפים את הטכנולוגיה שלהם כדי לשפר את רמת ואיכות חייהם של אנשים ברחבי תבל. חידושים בנושאי מים, רפואה, חקלאות, אנרגיה סולרית, תעופה ומחשוב".

יורש החל לתעד את כל החדשנויות בספרו. במהלך כתיבת הספר ראיין 130 אנשים מכל המגזרים ותיאר בהרחבה 15 חדשניות ששפרו את רמת החיים לא רק בארץ אלא בעולם כולו. בסוף הספר כלל 50 המצאות ישראליות מקום המדינה ועד היום.

למשל: בתחום רפואת החירום ציין את ארגון "איחוד הצלה"- רשת הצלה בת 5000 מתנדבים חובשים, פרמדיקים ורופאים ללא הבדל דת , גזע ומין, הפרושים בכל רחבי הארץ ומעניקים סיוע רפואי לכל נזקק תוך שלוש דקות בעזרת ציוד רפואי מתקדם. הקריאות מתקבלות במוקד חירום טלפוני של איחוד הצלה במספר 1221 ואפליקציה בטלפון. המתנדבים מתניידים בעזרת אופנולנסים ורכבים פרטיים וממתינים עם המטופל עד להגעת האמבולנסים. נשיא הארגון ומייסדו הוא אלי ביר, שחלק את הרעיון עם עשרים מדינות.

בתחום הרפואה הציג יורש מודל רב שיקומי רב מערכתי שפותח על ידי ד"ר חגי ברגמן מהאוניברסיטה העברית לטיפול במחלת פרקינסון. הטיפול במחלה הנוירולוגית אינו מסתכם בטיפול תרופתי, הוא כולל ניתוח לגירוי מוחי עמוק בו מוחדרות אלקטרודות לאזור הספציפי במוח בהתאם לסימפטומים של החולים, המשפרים ומעלימים את הסימפטומים המוטורים השכיחים של רעד בגפיים ומעכבים את התקדמות המחלה.

עימד ורים יונאס הקימו את חברת "אלפא אומגה"פיתחו ויצרו ציוד רפואי המסייע למנתחי מוח לנווט את האלקטרודה לאזור הספציפי במערכת העצבים המרכזית. טכנולוגיות אלו שווקו לאמריקה, אירופה ואסיה.

דודי השמש הינם גם הם המצאה כחול לבן. מדינות רבות בעולם למדו מישראל והתקינו דודי שמש המורכבים משני חלקים עיקריים: קולטי שמש- קולטנים לקליטת קרני השמש במהלך כל היום, ומיכל בו נאגרים המים החמים ומספקים מקלחות חמות גם בערב. באופן זה חוסכים בחשמל ושומרים על סביבה ירוקה. החוקר הארי צבי תבור היה המדען הראשון שגילה את האנרגיה הסולרית. המצאה זו הופצה בהודו ועתה מופצת באפריקה בסיוע הארגון הישראלי "אינובישיין אפריקה".

בתחום המים, ישראל היא מעצמת על. טכנולוגיה עכשווית פותחה להתפלת מים המתבצעת על ידי הפרדה בין המים למלחים המומסים בהם במי ים. ההתפלה משיבה את המלחים לים ומפיקה מים מתוקים למדינה. זהו פתרון יצירתי למחסור במים ואפשרות ליצירת מאגר מים באיכות מצוינת להשקיה, שתייה ולמי תהום. כיום ניצבים חמישה מתקני התפלה בארץ. ישראל סייעה להקים מתקנים להתפלת מים בקליפורניה, הודו ויפן.

יותר ממאה מדינות בעולם משתמשות בהמצאה הישראלית טפטפות -השקיה בטפטוף איטי לחיסכון במים ולהגדלת היבול. מדינת ישראל מטהרת את מרבית השפכים המשמשים, לאחר מכן, להשקיה חקלאית, גינון ולשימוש תעשייתי. השפכים המטוהרים להשקיה נקראים קולחין. במדינות רבות בעולם מי השפכים נחשבים למטרד מזהם של איכות הסביבה. על פי נתוני של רשות המים "שיעור השבת קולחין בישראל עומד על 75%,שיעור השבת קולחין בסין עומד על 18% וארה"ב במקום השלישי עם 8% .

חברת אקווריוס ספקטרום פיתחה מערכת לניטור מרחוק של צנרת מים המתריעה באופן אוטומטי על פרצי מים ומאפשרת איתור מדויק של הנזילה בצנרת המים. סנסורים אקוסטיים מותקנים על כל הצנרת העירונית ומעבירים מידע לשרת המרכזי המספק נתונים לגבי היקף הנזילה, כמות איבוד המים והכתובת המדויקת המאפשרים לקבלנים להגיע מיד למקום. לחברה הישראלית יש התקנות בארה"ב: לוס אנג'לס , ניו ג'רזי ודאלאס ובמספר מדינות אירופה.

בתחום התעופה,עבודת המחקר של המדען יוסי לשם, על מסלול הנדודים של הציפורים, חסכה לחיל האוויר ולאל-על אובדן חיי אדם ונזקים בסך מיליוני דולרים בשל התרסקות וחדירה של בעלי כנף במטוסים. בעקבות מחקרו מופה אזור מוכה ציפורים שבו נאסרה טיסה בגובה נמוך בשתי תקופות שונות של השנה. מידע זה מנע תאונות מטוסים ואפשר לטייסים לטוס בבטחה בזמן הפעילות שלהם באוויר.

"על פי התחזית, בעוד שבע שניים לא יהיו מי שתייה במצרים ובעוד עשרים שנה מחצית מאוכלוסיית אירן יהיו 'פליטי מים'", אמר יורש,"ישראל פותרת בעיות גלובליות". לדעתו החדשנות הישראלית נובעת משלושה מקורות"א. ערכי היהדות: האכלת הרעב, מתן מרפא לחולה ועזרה לזולת. ב. הייחוד המגוון התרבותי והדתי וההיזון החוזר בין מוסלמים, נוצרים, דרוזים יהודים חרדים, חילונים. ג. המשאב החילוני בישראל הכולל אוניברסיטאות, ספריות וצבא.

אבי יורש נולד בניו-יורק למשפחה ציונית. בהיותו בן שלוש, עלו לארץ. כשמלאו לו 10 שבו לאמריקה. יורש עשה את לימודי התיכון בניו-יורק, למד לתואר ראשון במזרחנות והיסטוריה באוניברסיטת סוני בינגמינטון. בשנה השלישית שב לישראל והשלים את התואר השני במדעי האיסלם באוניברסיטה העברית.

לדבריו, כבר בהיותו ילד תמיד רצה להבין מה קורה מעבר לגבול הישראלי. עם סיום לימודיו עבד כמזרחן, בילה זמן רב ביהודה ושומרון ועזה. טייל בירדן, מרוקו, טורקיה וקטאר, והתגורר שנים רבות במצרים, למד ערבית באוניברסיטה האמריקאית ובאוניברסיטת אזהר והתמקד באירן ובחיזבאללה. ממצרים עבר לוושינגטון ועבד במכוני מחקר, שם כתב את ספריו.

ספרו הראשון נכתב על רשת הטלוויזיה אל-מנאר, אחת מתחנת הטלוויזיה הגדולות בעולם הערבי בבעלות החיזבאללה, עם חמישה מיליון צופים, שחלק ממשימותיה היו עידוד האיסלם הרדיקלי והעברת מסרים אנטי ישראלים והשוואת היהודים לנאצים. יורש ערך קמפיין נגד רשת אל -מנאר, וכיום שידוריה מוגבלים רק ללבנון. נושא ספרו השני היה "הלבנת כספי טרור". ספרו השלישי דן בבנקאות האירנית. יורש ניהל קמפיין של הטלת סנקציות כואבות כנגד הממשל האירני. כיום הוא גר עם משפחתו בוושינגטון ועוסק בנדל"ן ובעל חברת אשראי.

יורש הוא ציוני במלוא מובן המילה. ספרו שיצא לאור לפני ארבעה חודשים מרגש ומלא תקוה. זכויות תרגום כבר נמכרו לעשר שפות: בולגרית, סינית, צ'כית, קוריאנית הודית, עברית, וייטנאמית, בורמזית וספרדית. ספרו מציג נרטיב עשיר ומלהיב. חידושיה הנפלאים של ישראל אינם קשורים בממון או מעמד אלא ברצון להציל חיים ולהפוך את העולם למקום טוב יותר ולשמש דוגמא למדינות אחרות לצעוד בעקבותיה.

# data[].attributes.attachment_link.title
50 המצאות ישראליות ששינו את העולם

# data[].attributes.attachment_link.description
אבי יורש פרסם את ספרו THOU SHALT INNOVATE והגיע לשיקגו להרצאה ביוזמת הקונסוליה. בכל קיץ יורש מגיע עם משפחתו ושלושת ילדיו לישראל. "ב-2014 חווינו את מלחמת "צוק איתן", סיפר לי בראיון טלפוני מהארץ ,"חיינו בירושלים והייתי מדוכא מהמצב במזרח התיכון. שלטון חמאס בעזה, המנהרות והרקטות שנורו לעבר יישובי ישראל.

# data[].attributes.headline
20 פיתוחים והמצאות כחול־לבן שכבשו את העולם

# data[].attributes.subject
20 פיתוחים והמצאות כחול־לבן שכבשו את העולם

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
תת־המקלע שפיתח בשנות ה־50 עוזי גל הפך לאחד המותגים הישראליים המפורסמים בעולם. העוזי לא היה בדיוק המצאה, אלא נשק שפותח על בסיס תת־מקלע צ'כי. הוא קנה לעצמו מוניטין בזכות פשטות ההפעלה, ההרכבה והפירוק, ובזכות אמינותו. הוא התחבב על ארגוני פשע ועל גופי לוחמה בטרור בזכות עוצמת האש הקטלנית שלו יחסית לממדיו הצנועים. שנים לאחר שיצא מהשירות בצה"ל ממשיכות גרסאות מוקטנות של עוזי לככב בסרטי פעולה ופשע.

בחודש האחרון הושלמו הניסויים במערכת קלע דוד (שרביט קסמים לשעבר) ליירוט טילים לטווח בינוני וארוך. המערכת אמורה לטפל בטילים וברקטות המסוגלים להגיע מלבנון למרכז הארץ. הקלע אמור ליירט כלי נשק מדויקים מאוד, בעלי פוטנציאל הרס הדומה לזה של טילי הסקאד שנחתו בישראל במלחמת המפרץ. חיל האוויר נמצא בהליכי קליטה של המערכת, שתוכרז ככל הנראה כמבצעית בשבועות הקרובים.

במקביל מתקדם פיתוח שכבת היירוט העליונה חץ ליירוט טילים בליסטיים. החץ הוא המערכת היקרה ביותר והשאפתנית ביותר מבחינת הביצועים. היא אמורה ליירט ולהשמיד טיל בליסטי המגיע לישראל עוד לפני שהוא נכנס לתחום האטמוספירה.

טנק מערכה כבד שישראל החליטה לפתח בתקופה שבה היה הטנק מרכיב מרכזי בכוח הצבאי, לאחר שהתקשתה לרכוש כלים מתקדמים במדינות המייצרות אותם. הייחוד בטנק המרכבה הישראלי, שייצורו החל ב־1979, הוא מערכת המיגון שלו, שמרכיבים מרכזיים שלה שמורים כסוד צבאי. שריון המרכבה נחשב עמיד כמעט בפני כל סוגי הנשק האנטי־טנקי. לשריון הייחודי נוספה ב־2009 מערכת מעיל רוח, המשגרת קליע הרסני לעבר טילים הנורים לכיוון הטנק וחישוב מסלולם מצביע על סיכויי פגיעה גבוהים. מערכת דומה פותחה גם ליירוט טילים המכוונים לספינות חיל הים.

עשרות רבות של זנים טופחו ופותחו בישראל בכל תחומי הפרי וגידולי השדה: הדרים, מנגו, תותי שדה, ענבים ועוד. אך לא כל זן מקורי הפך לסיפור הצלחה בינלאומי כמו עגבניית השרי - זן עגבניות קטנות שפותח על ידי שני חוקרים של הפקולטה לחקלאות ברחובות דרך הכלאה של עגבניות מזנים מוכרים לעגבניות בר. הזן זכה לביקוש גדול בחו"ל: הוא מצטיין בעמידות רבה ובתקופת גידול קצרה. ישראל מייצאת זרעי עגבניות שרי לכל רחבי העולם.

הצלחת ההייטק הישראלית הבולטת ביותר בדור החדש הייתה מערכת המסרים המידיים ICQ. המערכת שנחשבה מהפכנית אפשרה צ'אט אונליין באמצעות האינטרנט, בתקופה שבה ההתקשרות האינטרנטית המקובלת הייתה דואר אלקטרוני. בסטארט־אפ שפיתח את התוכנה, מירביליס, היו שותפים ארבעה צעירים: ספי ויגיסר, אריק ורדי, יאיר גולדפינגר ואמנון אמיר. איש העסקים יוסי ורדי, אביו של אריק, היה שותף וסייע להצלחת החברה.

ICQ הייתה תוכנה חינמית שהושקה ב־1995 והגיעה בתוך זמן קצר ליותר מ־100 מיליון משתמשים, מספר עצום במונחי האינטרנט של שנות ה־90. ב־1998 רכשה ענקית האינטרנט AOL את החברה תמורת 407 מיליון דולר והפכה את היזמים הצעירים למולטי־מיליונרים. בשנים הבאות כבר קמו ל־ICQ מתחרים רבים ומשוכללים יותר, והיא כמעט נעלמה מהמפה. אמריקה אונליין מכרה אותה לבסוף תמורת 128 מיליון דולר לחברת אינטרנט רוסית. על פי ההערכות יש בעולם עדיין כמה מיליוני משתמשי ICQ, רובם ברוסיה.

אחת ההמצאות הישראליות המשפיעות ביותר בעולם ההייטק והגאדג'טים: שבב זיכרון פלאש זעיר שאפשר לאחסן עליו מספר עצום של קבצים. השבב חוסך את הצורך להיטלטל עם מחשב נייד ויכול להעביר בקלות קבצים של תמונות, מוזיקה ומצגות. גודל הזיכרון הממוצע של דיסק־און־קי הוא כ־32 גיגה, אך אפשר להגדיל את נפח הזיכרון למאות ואף לאלפי גיגה.

המדפסת הדיגיטלית של אינדיגו

בני לנדא, מייסד אינדיגו, הוא אחד הממציאים הפוריים בעולם ההייטק, ובוודאי בישראל. הוא הספיק לרשום על שמו מאות פטנטים, ביניהם על מערכת ההזנה למכשיר הפקס. אבל המצאתו הגדולה והמפורסמת ביותר היא המדפסת הדיגיטלית: מערכת שיכולה להדפיס סדרת חומרי דפוס, כאשר כל אחד מהמסמכים מודפס באופן שונה. כך למשל אפשר להדפיס הזמנות לחתונה בעוד שבראש כל הזמנה מופיע שמו של המוזמן. ההמצאה של לנדא היא גלופה שאפשר לשנות את צורת הדיו המרוח עליה באמצעות פקודה אלקטרונית. הסוד הוא בדיו האלקטרוני, המשנה את צורתו בהתאם לשדה המגנטי שיוצרת הגלופה. השינויים האלה מוכתבים על ידי פקודות מחשב.

חברת אינדיגו שהקים לנדא פיתחה את מכונת הדפוס הדיגיטלית במשך יותר מעשר שנים בהשקעה של עשרות מיליוני דולרים. בשנת 2001 מכר לנדא את החברה ל־hp תמורת 830 מיליון דולר. למכונות אינדיגו מעמד מבוסס בעולם הדפוס, אף שהן לא כבשו את הענף כפי שצפה לנדא, והן נפוצות בעיקר בבתי דפוס קטנים המייצרים סדרות קטנות ובינוניות.

כשאתם משחקים טניס ב־xbox של מיקרוסופט, אתם משתמשים באחד הפיתוחים הישראליים המדהימים של השנים האחרונות: קינקט - מערכת חיישנים המזהה בדיוק גבוה תנועה ומתרגמת אותה לתנועה על מסך המחשב. זוהי טכנולוגיה שפיתחה חברת פריימסנס הישראלית ומכרה את הזכויות לשימוש בה למיקרוסופט. החברה עצמה נרכשה ב־2013 על ידי אפל תמורת 345 מיליון דולר.

השאלה מדוע אפל רכשה את פריימסנס ריחפה באוויר כבר בעת שבוצעה העסקה, אבל לא זכתה למענה עד היום. רבים ציפו שאפל תפתח מכשירים ומערכות הניתנים לתפעול ללא מגע, אלא רק באמצעות מחוות ידיים או אולי אפילו פנים. אבל אפל לא הציגה מכשירים כאלה עד כה. ידוע, לעומת זאת, שבאותה תקופה בערך ניסתה סמסונג לפתח מכשיר סלולרי המגיב לתנועת יד ללא מגע ישיר עם האצבע.

התרופה לטיפול בטרשת נפוצה, קופקסון, היא ההצלחה היחידה שהייתה עד כה לתעשייה הישראלית בתחום פיתוח תרופות מקוריות. התרופה פותחה על ידי טבע, שהפכה בעזרתה לענקית תרופות בינלאומית, על בסיס מחקר שניהלו שלושה חוקרים במכון ויצמן: מיכאל סלע, רות ארנון ודבורה טיב לבואם.

השלושה פיתחו מולקולה דמוית חלבון ובדקו את השפעתה על מערכת חיסונית ביונקים. כשהתגלה שלחומר יש השפעה לבלימת מחלות ניווניות, נרכשה התגלית על ידי טבע. החברה השקיעה לאורך השנים יותר מ־2.5 מיליארד דולר, רובם גויסו במענק מממשלת ארה"ב, כדי לפתח מהמולקולה תרופה המסייעת לטיפול במחלת הטרשת הנפוצה.

התרופה אושרה לשימוש על ידי מנהל המזון והתרופות בארה"ב ב־1996, ומאז האישור הפכה למקור הרווח העיקרי של טבע. ההכנסות מהמכירות מסתכמות ב־3.5 מיליארד דולר בשנה, ומכיוון שמדובר בתרופה חסרת תחרות עבור חלק מהחולים בטרשת, היו שיעורי הרווח מהמכירות גבוהים במיוחד. בשנים האחרונות פג תוקפם של הפטנטים על הקופקסון ושיעור הרווח צפוי לרדת.

הפילקאם היא מצלמה המותקנת בתוך גלולה, ומשמשת לצילומי איברים פנימיים. היא פותחה על ידי החברה הישראלית גיוון אמג'ינג שהוקמה ב־1998 למטרה זו. הנבדק בולע את הגלולה והיא מצלמת תוך כדי מעבר במערכת העיכול ומאפשרת לרופאים לגלות נגעים שונים במערכות הפנימיות ובאזורים שאי אפשר לצלם בדרכים אחרות. ההמצאה פותחה לראשונה על ידי החוקר גבריאל עידן מרפא"ל, שיישם במערכת טכנולוגיות מתקדמות לשימוש חסכוני באנרגיה ברמה נמוכה.

חברת גיוון אימג'ינג הגיעה למכירות של כחצי מיליארד דולר בשנה והונפקה בנאסד"ק. ב־2013, בלחץ כבד של מצוקת מזומנים, נמכרה בעסקת מיזוג לחברת קובידיאן על פי שווי הקרוב למיליארד דולר.

מכשיר הפלא להסרת שיער מרגלי נשים היה אחד מסיפור ההצלחה המרעישים של התעשייה הקיבוצית. המפעל שהקים קיבוץ הגושרים לייצור פלסי מים הסב עצמו לייצור המכשיר, והפך את חברי הקיבוץ לעשירים. למעשה, הגושרים היה לקיבוץ הראשון שהתעשר מתעשייה - ענף שהיה עד אז עירוני לחלוטין. המכשיר, שהתבסס על תלישת שיער באמצעות קפיץ, היה יעיל יותר מגילוח שיער וגרם למשתמשת פחות סבל מהשיטההמסורתית של מריחת שעווה והסרתה במשיכה.

ההמצאה הוצעה לחברי הקיבוץ על ידי שני המפתחים, יאיר דר ושמעון יהב, אבל סיפור ההצלחה היה קצר. בתוך שנים ספורות קמו במזרח מפעלים ויזמים שהצליחו לחקות את ההמצאה, שלא הייתה מוגנת די הצורך בפטנטים. שגיאות עסקיות וחוסר יכולת למנף את ההצלחה הראשונית באמצעות פיתוחים חדשים שיקדימו את המתחרים הביאו את המפעל לפשיטת רגל.

ישראלים רבים חושבים שתוכנת הניווט החברתית ווייז כבשה את העולם, אבל זה עדיין לא קרה. יש בעולם עשרות תוכנות ניווט לרכב, רובן אפליקציות חינמיות המותאמות לסלולר. אבל אין זה מקרי שדווקא התוכנה הישראלית נבחרה על ידי ענקית האינטרנט גוגל, שרכשה אותה תמורת יותר ממיליארד דולר. לגוגל עצמה, אגב, יש תוכנת ניווט לגמרי לא רעה, אבל לא הייתה לה ווייז. הייחוד של ווייז הוא במערכת התקשורת בין הנהגים, וביכולת לעקוב אחר עומסי תנועה. תוכנות ניווט רבות יודעות להביא אותנו ליעד בדרך הקצרה ביותר. אבל רק ווייז יודעת בדיוק היכן אורב השוטר ומי החנה את הרכב בצד הדרך בצורה מסוכנת.

ווייז התחילה ב־2006 כמיזם חברתי לניווט ולמלחמה בפקקי התנועה. היזמים, אהוד שבתאי, אורי לוין ועמיר שנער, פיתחו אפליקציה שאפשרה לנהגים ומתנדבים "להקליט" את הנסיעה שלהם, ובאופן זה לרכז מסלולים והוראות דרך שאינן ניתנות להפקה ממפות דרכים רגילות ומצילומי לוויין. האפליקציה נקראה FreeMap והיזמים נהנו משיתוף פעולה של מתנדבים שראו בפעילותם תרומה לחברה. ב־2006 שינתה החברה את שמה לווייז והחלה לפעול כחברה מסחרית לכל דבר. ב־2012 היא הגיעה כבר ל־50 מיליון נהגים המשתמשים בה בקביעות, רובם בארה"ב ובמערב אירופה. היא גייסה קרוב ל־70 מיליון דולר ממשקיעים, הקימה סניפים בקליפורניה ובמקומות אחרים בעולם, ובנקאים להשקעות החלו להתעניין באפשרות להנפיק את החברה או למכור אותה לאחד מענקי ההייטק.

מובילאיי פיתחה את אחד ממוצרי הבטיחות המתקדמים והמוכרים בעולם - מצלמה המתריעה על מפגעים ומסייעת לנהג להגיב על אירועים בכביש. הפיתוח מבוסס על אלגוריתם שפיתח בשנת 1999 אמנון שעשוע, פרופ' למדעי המחשב מהאוניברסיטה העברית. החברה שהקים פיתחה את השבב המהווה את לב המערכת. השבב מקבל ומנתח מידע המועבר ממצלמה המותקנת בקדמת הרכב ומתריעה מפני אירועים חריגים שהיא מאתרת כגון התקרבות מסוכנת לרכב אחר, סטייה מנתיב או התפרצות של הולך רגל לכביש.

רשתות תקשורת מודרניות אינן מבדילות היום בין שיחת טלפון קולית לבין תקשורת נתונים להעברת תמונות או תכנים כתובים באינטרנט. אבל אי שם בשנות ה־90 היו רשתות נפרדות: רשת הנתונים העבירה נתונים בלבד, ורק רשת טלפונים מסורתית יכולה הייתה להעביר בבירור שיחות טלפוניות. קומץ מפתחים ישראלים חשבו שאפשר יהיה לייעל את התעבורה ולהוזיל מאוד את השיחות, אם אפשר יהיה לדבר דרך רשת האינטרנט. תקשורת טלפונית על רשת האינטרנט אינה אמורה לעלות יותר ממשלוח דואר אלקטרוני ברשת, ומחיר שיחת חוץ לחו"ל אינו צריך להיות גבוה ממחיר שיחה לחדר השני.

כך קמה באזור התעשייה של הרצליה חברת ווקלטק, שפיתחה תוכנה המאפשרת לנהל שיחה טלפונית ברשת האינטרנט. השיחות הראשונות היו מוזרות וסבלו משיהוי מסוים, אבל כשהרשת לא היתה עמוסה מדי המערכת עבדה יפה. הסיפור של ווקלטק לא הסתיים כסיפור הצלחה, למרות הפיתוח החדשני. חברות אחרות מיהרו להשלים את הפערים ולפתח מערכות משלהן. המערכות הפכו אמינות ונוחות יותר ככל שרשת האינטרנט הפכה רחבה ומהירה יותר. כולם מדברים היום בטכנולוגיית VoIP, שווקלטק היתה חלוצה בפיתוחה. אבל החברה לא שרדה. היא הצליחה לגייס הון בהנפקה בנאסד"ק, וב־2010 התמזגה עם חברת מערכות התקשורת Ymax.

החברה הישראלית פאוורמט מסייעת לאחת הבעיות המרכזיות בחיי האדם בתחילת המאה ה־21: טעינת הטלפון הסלולרי. מערכת ההטענה שפיתחה החברה, שמרכזה בהרי ירושלים, מאפשרת להטעין כל מכשיר סלולרי ללא שימוש בחוט המותאם לו במיוחד, אלא פשוט באמצעות הנחה על משטח הטענה.

החברה הוקמה ב־2006, גייסה כמה עשרות מיליוני דולרים ויצאה למסע שיווק בינלאומי למכירת המערכת שפיתחה. ההתחלה נראתה טוב ופאוורמט דיווחה על הסכמים עם רשתות הפצה ויצרני סלולר. מערכות ההטענה של החברה הופצו בסניפי סטארבקס בארה"ב ושולבו בטלפונים מתוצרת סמסונג. נתונים רשמיים על היקף עסקיה של החברה מעולם לא פורסמו מפני שהיא נותרה חברה פרטית ולא הנפיקה את מניותיה לציבור. מייסד החבר רן פוליאקין אמר בראיון שבשיאה גייסה החברה ממשקיעים 130 מיליון דולר, על פי שווי של 600 מיליון דולר.

חוסר האפשרות של המשקיעים לממש את רווחי ההשקעה שלהם באמצעות מכירת מניות בבורסה הוא ככל הנראה חלק מהבעיה שבה שקועה החברה היום. בשנתיים האחרונות נראה שפאוורמט איבדה את תנופתה, ושקעה בסכסוכים בין מנהלים ובעלי מניות. בשוק ההון מעריכים שהחברה תימכר, אם תהיה הסכמה בין בעלי המניות על שוויה. מקורבים לחברה חוששים שלסיפור ההצלחה הזה לא יהיה סוף טוב.

יצרנית המזון אסם היא אחת מחברות התעשיה הוותיקות והמסורתיות בישראל, אבל אפילו בחברה המיושבת הזאת רוחשת מידה של חדשנות. ההמצאה הגדולה של אסם, יודעים הורים וילדים, היא הבמבה - חטיף צמיגי ודביק עשוי בוטנים ותירס שהפך למושא תשוקתם של מיליוני ילדים. קשה להסביר מדוע דווקא הבמבה - שאינה נמנית עם המזונות המומלצים לצריכה מוגברת בעידן הבריאות - זכתה לתואר החטיף הלאומי, אבל כך קרה. אסם מוכרת במבה בכ־200 מיליון שקל בשנה, ומרוויחה מהמכירות כ־65 מיליון שקל בשנה.

המהפך השלטוני ב־1977 חשף את הסוד הגדול של התנועה הקיבוצית: חברת המופת הצליחה להתקיים בעיקר בזכות תמיכה ממשלתית מסיבית, שהתבטאה בין היתר בסבסוד ממשלתי עמוק של אמצעי ייצור: קרקעות נמסרו בחינם, מים סובסדו על ידי יצרנים ביתיים, ציוד נרכש באשראי נדיב ובאמצעות מענקים ממשלתיים. גם חברי הקיבוץ עצמם שילמו על "הפלא" הכלכלי: הקיבוצים לא הפרישו מהכנסותיהם לחיסכון פנסיוני, וחברים שביקשו לעזוב את הקיבוץ לאחר שנים של עבודה נאלצו לוותר על חלקם ברכוש המשותף שנצבר בזכות עמלם. עם צמצום התמיכה הממשלתית קרסו רוב הקיבוצים כלכלית ונאלצו לוותר על מרבית עקרונות המשק המשותף והשוויוני. מספר קטן של קיבוצים, בעיקר אלה שהשכילו לבנות תעשיה מכניסה, מצליחים עדיין לשמר את אורח החיים הסוציאליסטי.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
ייצוא מישראל

# data[].attributes.attachment_link.title
המוח הישראלי גאה להציג: 20 פיתוחים והמצאות כחול־לבן שכבשו את העולם

# data[].attributes.attachment_link.description
תת־המקלע שפיתח בשנות ה־50 עוזי גל הפך לאחד המותגים הישראליים המפורסמים בעולם. העוזי לא היה בדיוק המצאה, אלא נשק שפותח על בסיס תת־מקלע צ'כי. הוא קנה לעצמו מוניטין בזכות פשטות ההפעלה, ההרכבה והפירוק, ובזכות אמינותו. הוא התחבב על ארגוני פשע ועל גופי לוחמה בטרור בזכות עוצמת האש הקטלנית שלו יחסית לממדיו הצנועים.

# data[].attributes.headline
דוד השמש מאת: זיו שטגמן

# data[].attributes.subject
דוד השמש מאת: זיו שטגמן

# data[].attributes.headline
המצאת הגלגל מאת מיה ומיכאל

# data[].attributes.subject
המצאת הגלגל מאת מיה ומיכאל

# data[].attributes.attachment_caption
הטלפון מאת: יהלי חמיאס

# data[].attributes.attachment_caption
המצאת הטלפון מאת נגה זינגר ויעל רונן

# data[].attributes.headline
המצאת השלט הרחוק - שי ירקוני

# data[].attributes.subject
המצאת השלט הרחוק - שי ירקוני

# data[].attributes.headline
הטלפון - נעם יעקובי

# data[].attributes.subject
הטלפון - נעם יעקובי

# data[].attributes.attachment_caption
WAZE עומרי ודניאל

# data[].attributes.headline
עומרי ודניאל WAZE

# data[].attributes.subject
עומרי ודניאל WAZE

# data[].attributes.headline
מחשב נייד מאת:י ובל ליבוביץ

# data[].attributes.subject
מחשב נייד מאת:י ובל ליבוביץ

# data[].attributes.attachment_caption
עגבניות השרי מאת שחר רודריג

# data[].attributes.headline
עגבניות השרי מאת שחר רודריג

# data[].attributes.subject
עגבניות השרי מאת שחר רודריג

# data[].attributes.headline
אורי אלמוג-המצלמה

# data[].attributes.subject
אורי אלמוג-המצלמה

# data[].attributes.headline
איך נוצר הספר מאת אריאל גרסטנהבר

# data[].attributes.subject
איך נוצר הספר מאת אריאל גרסטנהבר

# data[].attributes.body
בקצרה על מצלמות...

# data[].attributes.headline
2'רומי ושיר ה

# data[].attributes.subject
2'רומי ושיר ה

# data[].attributes.attachment_caption
אלמה קריב ונויה חמיאל - כיפת ברזל

# data[].attributes.body
כיפת ברזל

# data[].attributes.body
אלמה קריב ונויה חמיאל - כיפת ברזל

# data[].attributes.attachment_caption
מכונת כתיבה -מאת יהלי אלטר

# data[].attributes.headline
מכונת כתיבה-יהלי אלטר

# data[].attributes.subject
מכונת כתיבה-יהלי אלטר

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
תת־המקלע שפיתח בשנות ה־50 עוזי גל הפך לאחד המותגים הישראליים המפורסמים בעולם. העוזי לא היה בדיוק המצאה, אלא נשק שפותח על בסיס תת־מקלע צ'כי. הוא קנה לעצמו מוניטין בזכות פשטות ההפעלה, ההרכבה והפירוק, ובזכות אמינותו. הוא התחבב על ארגוני פשע ועל גופי לוחמה בטרור בזכות עוצמת האש הקטלנית שלו יחסית לממדיו הצנועים. שנים לאחר שיצא מהשירות בצה"ל ממשיכות גרסאות מוקטנות של עוזי לככב בסרטי פעולה ופשע.

בחודש האחרון הושלמו הניסויים במערכת קלע דוד (שרביט קסמים לשעבר) ליירוט טילים לטווח בינוני וארוך. המערכת אמורה לטפל בטילים וברקטות המסוגלים להגיע מלבנון למרכז הארץ. הקלע אמור ליירט כלי נשק מדויקים מאוד, בעלי פוטנציאל הרס הדומה לזה של טילי הסקאד שנחתו בישראל במלחמת המפרץ. חיל האוויר נמצא בהליכי קליטה של המערכת, שתוכרז ככל הנראה כמבצעית בשבועות הקרובים.

במקביל מתקדם פיתוח שכבת היירוט העליונה חץ ליירוט טילים בליסטיים. החץ הוא המערכת היקרה ביותר והשאפתנית ביותר מבחינת הביצועים. היא אמורה ליירט ולהשמיד טיל בליסטי המגיע לישראל עוד לפני שהוא נכנס לתחום האטמוספירה.

טנק מערכה כבד שישראל החליטה לפתח בתקופה שבה היה הטנק מרכיב מרכזי בכוח הצבאי, לאחר שהתקשתה לרכוש כלים מתקדמים במדינות המייצרות אותם. הייחוד בטנק המרכבה הישראלי, שייצורו החל ב־1979, הוא מערכת המיגון שלו, שמרכיבים מרכזיים שלה שמורים כסוד צבאי. שריון המרכבה נחשב עמיד כמעט בפני כל סוגי הנשק האנטי־טנקי. לשריון הייחודי נוספה ב־2009 מערכת מעיל רוח, המשגרת קליע הרסני לעבר טילים הנורים לכיוון הטנק וחישוב מסלולם מצביע על סיכויי פגיעה גבוהים. מערכת דומה פותחה גם ליירוט טילים המכוונים לספינות חיל הים.

עשרות רבות של זנים טופחו ופותחו בישראל בכל תחומי הפרי וגידולי השדה: הדרים, מנגו, תותי שדה, ענבים ועוד. אך לא כל זן מקורי הפך לסיפור הצלחה בינלאומי כמו עגבניית השרי - זן עגבניות קטנות שפותח על ידי שני חוקרים של הפקולטה לחקלאות ברחובות דרך הכלאה של עגבניות מזנים מוכרים לעגבניות בר. הזן זכה לביקוש גדול בחו"ל: הוא מצטיין בעמידות רבה ובתקופת גידול קצרה. ישראל מייצאת זרעי עגבניות שרי לכל רחבי העולם.

הצלחת ההייטק הישראלית הבולטת ביותר בדור החדש הייתה מערכת המסרים המידיים ICQ. המערכת שנחשבה מהפכנית אפשרה צ'אט אונליין באמצעות האינטרנט, בתקופה שבה ההתקשרות האינטרנטית המקובלת הייתה דואר אלקטרוני. בסטארט־אפ שפיתח את התוכנה, מירביליס, היו שותפים ארבעה צעירים: ספי ויגיסר, אריק ורדי, יאיר גולדפינגר ואמנון אמיר. איש העסקים יוסי ורדי, אביו של אריק, היה שותף וסייע להצלחת החברה.

ICQ הייתה תוכנה חינמית שהושקה ב־1995 והגיעה בתוך זמן קצר ליותר מ־100 מיליון משתמשים, מספר עצום במונחי האינטרנט של שנות ה־90. ב־1998 רכשה ענקית האינטרנט AOL את החברה תמורת 407 מיליון דולר והפכה את היזמים הצעירים למולטי־מיליונרים. בשנים הבאות כבר קמו ל־ICQ מתחרים רבים ומשוכללים יותר, והיא כמעט נעלמה מהמפה. אמריקה אונליין מכרה אותה לבסוף תמורת 128 מיליון דולר לחברת אינטרנט רוסית. על פי ההערכות יש בעולם עדיין כמה מיליוני משתמשי ICQ, רובם ברוסיה.

אחת ההמצאות הישראליות המשפיעות ביותר בעולם ההייטק והגאדג'טים: שבב זיכרון פלאש זעיר שאפשר לאחסן עליו מספר עצום של קבצים. השבב חוסך את הצורך להיטלטל עם מחשב נייד ויכול להעביר בקלות קבצים של תמונות, מוזיקה ומצגות. גודל הזיכרון הממוצע של דיסק־און־קי הוא כ־32 גיגה, אך אפשר להגדיל את נפח הזיכרון למאות ואף לאלפי גיגה.

המדפסת הדיגיטלית של אינדיגו

בני לנדא, מייסד אינדיגו, הוא אחד הממציאים הפוריים בעולם ההייטק, ובוודאי בישראל. הוא הספיק לרשום על שמו מאות פטנטים, ביניהם על מערכת ההזנה למכשיר הפקס. אבל המצאתו הגדולה והמפורסמת ביותר היא המדפסת הדיגיטלית: מערכת שיכולה להדפיס סדרת חומרי דפוס, כאשר כל אחד מהמסמכים מודפס באופן שונה. כך למשל אפשר להדפיס הזמנות לחתונה בעוד שבראש כל הזמנה מופיע שמו של המוזמן. ההמצאה של לנדא היא גלופה שאפשר לשנות את צורת הדיו המרוח עליה באמצעות פקודה אלקטרונית. הסוד הוא בדיו האלקטרוני, המשנה את צורתו בהתאם לשדה המגנטי שיוצרת הגלופה. השינויים האלה מוכתבים על ידי פקודות מחשב.

חברת אינדיגו שהקים לנדא פיתחה את מכונת הדפוס הדיגיטלית במשך יותר מעשר שנים בהשקעה של עשרות מיליוני דולרים. בשנת 2001 מכר לנדא את החברה ל־hp תמורת 830 מיליון דולר. למכונות אינדיגו מעמד מבוסס בעולם הדפוס, אף שהן לא כבשו את הענף כפי שצפה לנדא, והן נפוצות בעיקר בבתי דפוס קטנים המייצרים סדרות קטנות ובינוניות.

כשאתם משחקים טניס ב־xbox של מיקרוסופט, אתם משתמשים באחד הפיתוחים הישראליים המדהימים של השנים האחרונות: קינקט - מערכת חיישנים המזהה בדיוק גבוה תנועה ומתרגמת אותה לתנועה על מסך המחשב. זוהי טכנולוגיה שפיתחה חברת פריימסנס הישראלית ומכרה את הזכויות לשימוש בה למיקרוסופט. החברה עצמה נרכשה ב־2013 על ידי אפל תמורת 345 מיליון דולר.

השאלה מדוע אפל רכשה את פריימסנס ריחפה באוויר כבר בעת שבוצעה העסקה, אבל לא זכתה למענה עד היום. רבים ציפו שאפל תפתח מכשירים ומערכות הניתנים לתפעול ללא מגע, אלא רק באמצעות מחוות ידיים או אולי אפילו פנים. אבל אפל לא הציגה מכשירים כאלה עד כה. ידוע, לעומת זאת, שבאותה תקופה בערך ניסתה סמסונג לפתח מכשיר סלולרי המגיב לתנועת יד ללא מגע ישיר עם האצבע.

התרופה לטיפול בטרשת נפוצה, קופקסון, היא ההצלחה היחידה שהייתה עד כה לתעשייה הישראלית בתחום פיתוח תרופות מקוריות. התרופה פותחה על ידי טבע, שהפכה בעזרתה לענקית תרופות בינלאומית, על בסיס מחקר שניהלו שלושה חוקרים במכון ויצמן: מיכאל סלע, רות ארנון ודבורה טיב לבואם.

השלושה פיתחו מולקולה דמוית חלבון ובדקו את השפעתה על מערכת חיסונית ביונקים. כשהתגלה שלחומר יש השפעה לבלימת מחלות ניווניות, נרכשה התגלית על ידי טבע. החברה השקיעה לאורך השנים יותר מ־2.5 מיליארד דולר, רובם גויסו במענק מממשלת ארה"ב, כדי לפתח מהמולקולה תרופה המסייעת לטיפול במחלת הטרשת הנפוצה.

התרופה אושרה לשימוש על ידי מנהל המזון והתרופות בארה"ב ב־1996, ומאז האישור הפכה למקור הרווח העיקרי של טבע. ההכנסות מהמכירות מסתכמות ב־3.5 מיליארד דולר בשנה, ומכיוון שמדובר בתרופה חסרת תחרות עבור חלק מהחולים בטרשת, היו שיעורי הרווח מהמכירות גבוהים במיוחד. בשנים האחרונות פג תוקפם של הפטנטים על הקופקסון ושיעור הרווח צפוי לרדת.

הפילקאם היא מצלמה המותקנת בתוך גלולה, ומשמשת לצילומי איברים פנימיים. היא פותחה על ידי החברה הישראלית גיוון אמג'ינג שהוקמה ב־1998 למטרה זו. הנבדק בולע את הגלולה והיא מצלמת תוך כדי מעבר במערכת העיכול ומאפשרת לרופאים לגלות נגעים שונים במערכות הפנימיות ובאזורים שאי אפשר לצלם בדרכים אחרות. ההמצאה פותחה לראשונה על ידי החוקר גבריאל עידן מרפא"ל, שיישם במערכת טכנולוגיות מתקדמות לשימוש חסכוני באנרגיה ברמה נמוכה.

חברת גיוון אימג'ינג הגיעה למכירות של כחצי מיליארד דולר בשנה והונפקה בנאסד"ק. ב־2013, בלחץ כבד של מצוקת מזומנים, נמכרה בעסקת מיזוג לחברת קובידיאן על פי שווי הקרוב למיליארד דולר.

מכשיר הפלא להסרת שיער מרגלי נשים היה אחד מסיפור ההצלחה המרעישים של התעשייה הקיבוצית. המפעל שהקים קיבוץ הגושרים לייצור פלסי מים הסב עצמו לייצור המכשיר, והפך את חברי הקיבוץ לעשירים. למעשה, הגושרים היה לקיבוץ הראשון שהתעשר מתעשייה - ענף שהיה עד אז עירוני לחלוטין. המכשיר, שהתבסס על תלישת שיער באמצעות קפיץ, היה יעיל יותר מגילוח שיער וגרם למשתמשת פחות סבל מהשיטההמסורתית של מריחת שעווה והסרתה במשיכה.

ההמצאה הוצעה לחברי הקיבוץ על ידי שני המפתחים, יאיר דר ושמעון יהב, אבל סיפור ההצלחה היה קצר. בתוך שנים ספורות קמו במזרח מפעלים ויזמים שהצליחו לחקות את ההמצאה, שלא הייתה מוגנת די הצורך בפטנטים. שגיאות עסקיות וחוסר יכולת למנף את ההצלחה הראשונית באמצעות פיתוחים חדשים שיקדימו את המתחרים הביאו את המפעל לפשיטת רגל.

ישראלים רבים חושבים שתוכנת הניווט החברתית ווייז כבשה את העולם, אבל זה עדיין לא קרה. יש בעולם עשרות תוכנות ניווט לרכב, רובן אפליקציות חינמיות המותאמות לסלולר. אבל אין זה מקרי שדווקא התוכנה הישראלית נבחרה על ידי ענקית האינטרנט גוגל, שרכשה אותה תמורת יותר ממיליארד דולר. לגוגל עצמה, אגב, יש תוכנת ניווט לגמרי לא רעה, אבל לא הייתה לה ווייז. הייחוד של ווייז הוא במערכת התקשורת בין הנהגים, וביכולת לעקוב אחר עומסי תנועה. תוכנות ניווט רבות יודעות להביא אותנו ליעד בדרך הקצרה ביותר. אבל רק ווייז יודעת בדיוק היכן אורב השוטר ומי החנה את הרכב בצד הדרך בצורה מסוכנת.

ווייז התחילה ב־2006 כמיזם חברתי לניווט ולמלחמה בפקקי התנועה. היזמים, אהוד שבתאי, אורי לוין ועמיר שנער, פיתחו אפליקציה שאפשרה לנהגים ומתנדבים "להקליט" את הנסיעה שלהם, ובאופן זה לרכז מסלולים והוראות דרך שאינן ניתנות להפקה ממפות דרכים רגילות ומצילומי לוויין. האפליקציה נקראה FreeMap והיזמים נהנו משיתוף פעולה של מתנדבים שראו בפעילותם תרומה לחברה. ב־2006 שינתה החברה את שמה לווייז והחלה לפעול כחברה מסחרית לכל דבר. ב־2012 היא הגיעה כבר ל־50 מיליון נהגים המשתמשים בה בקביעות, רובם בארה"ב ובמערב אירופה. היא גייסה קרוב ל־70 מיליון דולר ממשקיעים, הקימה סניפים בקליפורניה ובמקומות אחרים בעולם, ובנקאים להשקעות החלו להתעניין באפשרות להנפיק את החברה או למכור אותה לאחד מענקי ההייטק.

מובילאיי פיתחה את אחד ממוצרי הבטיחות המתקדמים והמוכרים בעולם - מצלמה המתריעה על מפגעים ומסייעת לנהג להגיב על אירועים בכביש. הפיתוח מבוסס על אלגוריתם שפיתח בשנת 1999 אמנון שעשוע, פרופ' למדעי המחשב מהאוניברסיטה העברית. החברה שהקים פיתחה את השבב המהווה את לב המערכת. השבב מקבל ומנתח מידע המועבר ממצלמה המותקנת בקדמת הרכב ומתריעה מפני אירועים חריגים שהיא מאתרת כגון התקרבות מסוכנת לרכב אחר, סטייה מנתיב או התפרצות של הולך רגל לכביש.

רשתות תקשורת מודרניות אינן מבדילות היום בין שיחת טלפון קולית לבין תקשורת נתונים להעברת תמונות או תכנים כתובים באינטרנט. אבל אי שם בשנות ה־90 היו רשתות נפרדות: רשת הנתונים העבירה נתונים בלבד, ורק רשת טלפונים מסורתית יכולה הייתה להעביר בבירור שיחות טלפוניות. קומץ מפתחים ישראלים חשבו שאפשר יהיה לייעל את התעבורה ולהוזיל מאוד את השיחות, אם אפשר יהיה לדבר דרך רשת האינטרנט. תקשורת טלפונית על רשת האינטרנט אינה אמורה לעלות יותר ממשלוח דואר אלקטרוני ברשת, ומחיר שיחת חוץ לחו"ל אינו צריך להיות גבוה ממחיר שיחה לחדר השני.

כך קמה באזור התעשייה של הרצליה חברת ווקלטק, שפיתחה תוכנה המאפשרת לנהל שיחה טלפונית ברשת האינטרנט. השיחות הראשונות היו מוזרות וסבלו משיהוי מסוים, אבל כשהרשת לא היתה עמוסה מדי המערכת עבדה יפה. הסיפור של ווקלטק לא הסתיים כסיפור הצלחה, למרות הפיתוח החדשני. חברות אחרות מיהרו להשלים את הפערים ולפתח מערכות משלהן. המערכות הפכו אמינות ונוחות יותר ככל שרשת האינטרנט הפכה רחבה ומהירה יותר. כולם מדברים היום בטכנולוגיית VoIP, שווקלטק היתה חלוצה בפיתוחה. אבל החברה לא שרדה. היא הצליחה לגייס הון בהנפקה בנאסד"ק, וב־2010 התמזגה עם חברת מערכות התקשורת Ymax.

החברה הישראלית פאוורמט מסייעת לאחת הבעיות המרכזיות בחיי האדם בתחילת המאה ה־21: טעינת הטלפון הסלולרי. מערכת ההטענה שפיתחה החברה, שמרכזה בהרי ירושלים, מאפשרת להטעין כל מכשיר סלולרי ללא שימוש בחוט המותאם לו במיוחד, אלא פשוט באמצעות הנחה על משטח הטענה.

החברה הוקמה ב־2006, גייסה כמה עשרות מיליוני דולרים ויצאה למסע שיווק בינלאומי למכירת המערכת שפיתחה. ההתחלה נראתה טוב ופאוורמט דיווחה על הסכמים עם רשתות הפצה ויצרני סלולר. מערכות ההטענה של החברה הופצו בסניפי סטארבקס בארה"ב ושולבו בטלפונים מתוצרת סמסונג. נתונים רשמיים על היקף עסקיה של החברה מעולם לא פורסמו מפני שהיא נותרה חברה פרטית ולא הנפיקה את מניותיה לציבור. מייסד החבר רן פוליאקין אמר בראיון שבשיאה גייסה החברה ממשקיעים 130 מיליון דולר, על פי שווי של 600 מיליון דולר.

חוסר האפשרות של המשקיעים לממש את רווחי ההשקעה שלהם באמצעות מכירת מניות בבורסה הוא ככל הנראה חלק מהבעיה שבה שקועה החברה היום. בשנתיים האחרונות נראה שפאוורמט איבדה את תנופתה, ושקעה בסכסוכים בין מנהלים ובעלי מניות. בשוק ההון מעריכים שהחברה תימכר, אם תהיה הסכמה בין בעלי המניות על שוויה. מקורבים לחברה חוששים שלסיפור ההצלחה הזה לא יהיה סוף טוב.

יצרנית המזון אסם היא אחת מחברות התעשיה הוותיקות והמסורתיות בישראל, אבל אפילו בחברה המיושבת הזאת רוחשת מידה של חדשנות. ההמצאה הגדולה של אסם, יודעים הורים וילדים, היא הבמבה - חטיף צמיגי ודביק עשוי בוטנים ותירס שהפך למושא תשוקתם של מיליוני ילדים. קשה להסביר מדוע דווקא הבמבה - שאינה נמנית עם המזונות המומלצים לצריכה מוגברת בעידן הבריאות - זכתה לתואר החטיף הלאומי, אבל כך קרה. אסם מוכרת במבה בכ־200 מיליון שקל בשנה, ומרוויחה מהמכירות כ־65 מיליון שקל בשנה.

המהפך השלטוני ב־1977 חשף את הסוד הגדול של התנועה הקיבוצית: חברת המופת הצליחה להתקיים בעיקר בזכות תמיכה ממשלתית מסיבית, שהתבטאה בין היתר בסבסוד ממשלתי עמוק של אמצעי ייצור: קרקעות נמסרו בחינם, מים סובסדו על ידי יצרנים ביתיים, ציוד נרכש באשראי נדיב ובאמצעות מענקים ממשלתיים. גם חברי הקיבוץ עצמם שילמו על "הפלא" הכלכלי: הקיבוצים לא הפרישו מהכנסותיהם לחיסכון פנסיוני, וחברים שביקשו לעזוב את הקיבוץ לאחר שנים של עבודה נאלצו לוותר על חלקם ברכוש המשותף שנצבר בזכות עמלם. עם צמצום התמיכה הממשלתית קרסו רוב הקיבוצים כלכלית ונאלצו לוותר על מרבית עקרונות המשק המשותף והשוויוני. מספר קטן של קיבוצים, בעיקר אלה שהשכילו לבנות תעשיה מכניסה, מצליחים עדיין לשמר את אורח החיים הסוציאליסטי.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
ייצוא מישראל

# data[].attributes.attachment_link.title
המוח הישראלי גאה להציג: 20 פיתוחים והמצאות כחול־לבן שכבשו את העולם

# data[].attributes.attachment_link.description
תת־המקלע שפיתח בשנות ה־50 עוזי גל הפך לאחד המותגים הישראליים המפורסמים בעולם. העוזי לא היה בדיוק המצאה, אלא נשק שפותח על בסיס תת־מקלע צ'כי. הוא קנה לעצמו מוניטין בזכות פשטות ההפעלה, ההרכבה והפירוק, ובזכות אמינותו. הוא התחבב על ארגוני פשע ועל גופי לוחמה בטרור בזכות עוצמת האש הקטלנית שלו יחסית לממדיו הצנועים.

# data[].attributes.headline
פלסטיק - מאת: יהלי אלטר ואורי מימון

# data[].attributes.subject
פלסטיק - מאת: יהלי אלטר ואורי מימון