# data[].attributes.body
Nyári estéken különösen izgalmas a csillagokat "vizsgálni". Távcsöve nem mindenkinek van, de szabad szemmel is izgalmas időtöltés ez.

# data[].attributes.body
Bolygók - naprendszer

A Naprendszert a Nap és a körülötte keringő kisebb-nagyobb égitestek alkotják.
A Nap körül nyolc bolygó kering, s közülük hatot holdak kísérnek. A Merkúrnak és a Vénusznak nincs holdja. A bolygók naptávolságuk sorrendjében: Merkúr, Vénusz, Föld, Mars, Jupiter, Szaturnusz, Uránusz, Neptunusz.
A Plútó 2006 óta hivatalosan nem bolygó. A Plútó és néhány nagyobb kisbolygó a törpebolygók közé tartozik.

# data[].attributes.body
"Örök csodára lelni egy virágban"

A nyári virágos mezők mindig gyönyörü csodálatra késztetik az embert.A virágok illata, a meleg símogatása már- már örök csodaként próbál helyet foglalni a szívünkben, lelkünkben egyaránt. Virágokat préselni mókás és nagyon könnyű! Egyáltalán nem igényel drága befektetést, csak egy kis kreativitás kell hozzá. Amire szükséged lesz: gyönnyörűséges virágok, papír és száraz meleg.

Eszközök:
Bármilyen lapos, nehéz tárgy megfelelő a nyomás kifejtéséhez: telefonkönyvek, szótárak, enciklopédiák, stb. Nem tanácsos közvetlenül a könyv oldalai közé tenni a virágokat, mert a összekenhetik a lapokat. Helyette tedd több ív nedvszívó papír közé a növényeket és erre tedd a könyveket!
Vannak speciális itatóspapírok is, de az újságpapírok vagy az extra-vastag papírtörölközők ugyanolyan jó szolgálatot tesznek.

Virággyűjtés és préselés:
A legideálisabbak a száraz nyári napok a virággyűjtésre. Ekkor a növények nedvességtartalma is alacsonyabb, meg aztán ilyen szép időben sokkal jobb is kirándulni menni, mint esőben.
A legjobban préselhető növények azok, amelyek már eleve laposak, például a százszorszép, az árvácska, a boglárka, a gyöngyvirág és az ibolya. Más virágok is alkalmasak, például a szívvirág, a különböző muskátlik és harangvirágok. Nem csak virágokat érdemes préselni, hanem leveleket is, például borostyánt, mentát, kerti zsálya levelet.
Engedd el a fantáziád és próbálj ki többféle növényt is. Arra figyelj, hogy ne száradjanak sokat, legjobb, ha hazaérve azonnal lepréseled őket.
Hogy a növények szép színei megmaradjanak, a préselés során olyan helyre rakd őket, ahol meleg és száraz a levegő. Például alkalmas hely a padlás, a garázs polcai. A száradási idő függ a hőmérséklettől, a páratartalomtől és a virágok típusától. A kicsi virágok négy-öt napon belül szárazak lehetnek. Nagyobb virágoknak akár nyolc nap is szükséges. A száraz virágok merevek és papírszerűek lesznek. Ha túl korán veszed ki őket a présből, összeráncolódhatnak.
Ha préseléskor a növény esetleg ragadt, ne próbáld meg lehúzni, mert elszakadhat. Kérd meg anyát, hogy egy vékony kés élével fejtse le,  vagy a lapot egy rövid időre tegye gőz fölé!

Felhasználás:
A préselt növényeket rendkívül sokféle módon is felhasználhatod.

# data[].attributes.body
Ha van otthon képkereted, akkor virág kompozíciót is készíthettek. Tedd bele a kedvenc virágaidat!

# data[].attributes.body
Egy ötlet a virágok hátteréhez, de használhatsz színes, illetve mintás lapot is, akár folyóiratokból is készíthetsz kollázst háttérnek.

# data[].attributes.body
Kérd anya, vagy családtag segítségét!
Két üveglap között is elhelyezheted a préselt virágokat. Nézd, milyen gyönyörü alkotás készült belőle. Lehet a nappali, vagy a szobád éke. Akár ajándékba is készítheted. Gyönyörü meglepetés lesz!

# data[].attributes.body
Képeslapok, szülinapi meghívók, ajándékkísérők dísze is lehet a préselt virág. Rajzolhatsz a közepébe bármit, és ettől még kedvesebb lesz a meglepetés!

# data[].attributes.body
"Kis növényhatározó"

Ragaszd bele a kedvenc virágaidat egy könyvbe. Számold meg, hány van belőlük!

# data[].attributes.body
Ha kirándulást terveztek a kedvenc helyetekre, gyűjthettek gyógynövényeket is. A növényeket nem pusztítjuk el, nem okozunk rajtuk olyan sérülést, mellyel tönkre tesszük őket. Minden növényről néhány levelet, virágot gyűjtünk csak be ami még nem veszélyezteti a növény életben maradását.
Csak a tiszta környezetből származó növények jók, ezért út mellől, szemét telepek környékéről, szennyezett területekről nem gyűjtünk gyógynövényt.

# data[].attributes.body
Csalán

A csalán rendkívül egészséges gyógynövény, és kifejezetten jó hatással van az egész szervezetünkre. Ennek ellenére a csalánról a legtöbb embernek a jellegzetes csípések jutnak az eszébe: a kellemetlenül viszkető, sőt kifejezetten fájdalmas érzés.

A csalán évszázadok óta az egyik legnépszerűbb gyógynövény, mely vitaminokban, ásványi anyagokban gazdag, külsőleg és belsőleg egyaránt alkalmazható. A zsenge csalánleveleket hasonlóképpen készíthetjük el, mint a spenótot, az ízük is erre emlékeztet A csalánlevélből csinálhatunk főzeléket és levest is.

# data[].attributes.body
Menta

A fodormenta leginkább a nedves, árnyékos helyeket kedveli, a tűző napot azonban kevésbé viseli el.
A fodormentát külsőleg és belsőleg is gyakran alkalmazzák nemcsak egészségügyi céllal, ugyanis rengeteg termék illat- és ízvilágát színesítik ezzel a növénnyel. Ide tartoznak például a szappanok, samponok, illatszerek, szájvizek, fogkrémek, valamint a rágógumik is. A növényből kinyert illóolajat megfázás elleni szerek gyártásában is használják.
Ebből a növényből tinktúra is készíthető, amely remek választásnak minősül szájöblögetés esetén.
A fodormenta fűszernövénynek sem utolsó, gyakran használják fagylaltokhoz és gyümölcssalátákhoz is.

A fodormentából természetesen különleges, mentolos ízű tea készíthető.

# data[].attributes.body
Levendula

Virága, levele, szára – a levendula minden része felhasználható.

Lekvárt, zseléket készíthetünk belőle, de akár hozzápárosíthatjuk pl.: eper és a sárgabarack lekvárokhoz is.

Szörpként a levendulának igazi frissítő hatása van.

Szirupként a levendulából nyáron limonádé készíthető.

Tökéletes az ízharmónia csokoládékba és bonbonokba főzve.

Édességként gyerekek kedvence lehet a levendulás nyalóka ás a fagylalt.

Virágából főzhetünk teát.

# data[].attributes.body
Levendulás párna
Biztosan láttatok már, vagy van nektek is otthon levendulás párnátok. Ugye, hogy mennyire jó vele aludni? Ti is készíthettek illatos párnácskát!

# data[].attributes.body
Málnalevél

A málnalevél arra is jó, hogy gyógyteát készítsünk belőle. A népi orvoslás már évszázadok óta alkalmazza mind a piros gyümölcsű málna termését, mind a levelét. A málnalevéltea nem csupán egészséges, de finom is. Ízre olyan, mint egy enyhe zöldtea. A málnalevelekből önmagukban is főzhetünk teát, de más gyógynövényekkel is párosjthatjuk.

# data[].attributes.body
Ha a nyári kalandokban megszomjaznátok, akkor finom frissítőket is készíthettek, a természet kincseiből.
Levendulaszirup készítése

Hozzávalók:
1 rész víz
2 rész cukor
1/4 csésze friss levendulavirág

Elkészítés:

Egy edényben melegíteni kezdjük a vizet majd hozzáadjuk a cukrot és folyamatosan kevergetjük míg elolvad. Ekkor beleszórjuk a levendula virágot és 2-3 percig lassan forraljuk. Átszűrjük és üvegpalackban tároljuk felhasználásig.

# data[].attributes.body
Málnaszörp

Hozzávalók:
2 kg friss málna
2 liter víz
1 kg cukor

Elkészítés:
A málnát folyó víz alatt alaposan mosd meg, válogasd át. Csak érett, egészséges szemek kerüljenek a szörpbe. Rakd egy nagy lábosba, öntsd rá a vizet, és forrald fel. Mérsékelt tűzön körülbelül 20 percig főzd. Időnként kevergesd meg, ha szükséges, kanállal szedd le a habját. Akkor jó, ha a gyümölcs puha, szinte szétesik.

Szűrd le a levét, majd a málnát gézlapon, kis lyukú szűrőn préseld át. Add a folyadékhoz a cukrot, és tedd vissza a tűzre. Még öt percig főzd. Fontos, hogy a cukor teljesen elolvadjon benne. Hagyd hűlni.

Közben az üvegeket forró vízzel fertőtlenítsd ki, majd öntsd bele a kihűlt szörpöt. Ha télre akarod eltenni, egy késhegynyi szalicilt is szórj minden üveg tetejére. Jól zárd le, és fordítsd fejre öt percre. Utána tedd plédek közé egy-két napra. Azt követően viszonylag hűvös helyen tárold. Fogyasztáskor 1:7 arányban hígítsd vízzel. Friss vagy fagyasztott málnaszemeket is tehetsz a pohárba.

# data[].attributes.body
Ezerjófű

A növény elnevezése is sokat sejtet a hasznosságából, ugyanis arra utal, hogy nagyon sokféle bajra és problémára alkalmazható. Hazánkban a vadonélő ezerjófű gyűjtése tilos.
Az ezerjófűből leginkább forrázatot szoktak készíteni.
Külsőleg használva, krémek anyaga is lehet, de lemosó szernek is kiváló, ugyanis antibakteriális és  összehúzó hatású. Így sebek lemosására is kiváló. Régen főzetét hajmosásra is használták.

# data[].attributes.body
Limonádé

Hozzávalók:
1,6 l víz
3,5 dkg cukor
3 dl citromlé

A díszítéshez:
1 db citrom
1-2 levél menta
jégkocka

# data[].attributes.body
Fésüs Éva - "Mókusvásár"

Egy napsugaras, nyári hajnalon Mókus Bence bácsi az első rigófüttyre ébredt, és nyomban keltegetni kezdte a mókuscsemetéket:

— Ébredjetek! Ma vásárba megyünk! Tapsolt is egy nagyot, de több se kellett a mókusgyerekeknek! Hiszen már napok óta egyebet se tettek, mint számolgatták, hányat kell aludni a bükkmakkfalusi vásárig. Most végre, végre valósággá válik, és küszöbön van a nagy esemény! Mókus Péter kettőt sem nyújtózott a fekhelyén, úgy ugrott fel, akár egy gumilabda! . . . A húgocskája, Panna, pici piros szoknyáját fürgén magára kapta, hajába szalagot tett, mert úgy csinos a mókus-kisleány. Mókus Balázs meg fel-alá futkosott a tölgyfa derekán, míg Mókus néni el nem kapta bozontos farkincája csücskét: — Eredj a dióhéj-lavórhoz, tüstént! Első a mosdás, minden reggel!

— De ugye, fület nem kell? — alkudott huncutul Balázs, reménykedve, hogy hátha elmarad a nagy mosakodás. Ám apu szigorúan mondta:

— A vásári sokadalomba be sem engednek poros fülű mókust, és nem viszlek magammal én se! Erre aztán a kis mókusnak sem volt ellenvetése. Mikor már indulásra készen álltak, szépen sorban, apu belenyúlt a zsebébe, s mindegyiküknek öt fényes mókus-krajcárkát rakott a tenyerébe, hogy vásárfiát vehessenek rajta. Lett erre vidám lárma! Felugráltak mókus apu nyakába, borzolták, agyonölelgették, majd széjjel szedték, és hárman háromfelé húzták, hogy újra ki kellett kefélnie a vasárnapi bundát. Mókus anyu nevetve küldte őket:

— No, indulás!

— Anyuka nem jön? — kérdezte Balázs.

— Nem, nem — mosolygott anyu titkon.

— Nekem roppant fontos dolgom van itthon. Majd megtudjátok, mikor hazatértek! A mókusok vidáman nevetgéltek, ujjongtak, kiabáltak, neki akartak futni a világnak. Péter meg Balázs nagyokat kergetőztek, de Bence bácsi leintette őket:

— Lassabban járjatok! Messze még Bükkmakkfalva, és elfárad a lábatok!

Meg is értették apuka parancsát. Megfogták szépen egymás mancsát, s amerre ment a kis csapat, nevettek a virágok és daloltak a madarak.

Találgatták: milyen lehet a vásár? . . S amint befordultak egy öreg fánál, észrevették, hogy fent a tetején, elhagyott szarkafészek peremén, egy mókuskislány integet.

— Nini, Evetke Nelli! — kiáltott fel Balázs. — Neked nincs kedved a vásárba menni?

A mókuskislány szomorúan intett:

— Nem lehet, mert anyuka beteg, és elfogyott a mogyorónk.

— Ümm-hümm! — felelte zavartan Balázs, mert nem jutott eszébe más, és inkább gyorsan előreszaladt pillangót kergetni a fák alatt. De Panni apuka fülébe sugdosott:

— Úgy sajnálom, hogy nem jön Nellike! Hogy fájhat a szíve, amiért nem viszik el a vásárba.

Pedig gyönyörű volt a vásár! A három mókuska szájtátva nézte a nyüzsgő sokaságot. Még ilyen érdekeset sose látott! Minden szép sátrat külön megcsodáltak, nézték a forgó körhintákat, a mézesbábost, pecsenyesütőket. Szép, piros sombogyókkal célba lőttek, amíg kisült a lacipecsenye. Vidáman zengett a zene, mindenki táncolt sípra, nagybőgőre. Egy szajkó volt a kikiáltó, s egész nap be nem állt a csőre. Csak akkor hagyta abba, mikor egészen berekedt.

A kis Mókus Balázs csak ámult-bámult, és futkosott sátortól sátorig. Vett léggömböt, üveggolyót, csokit, meg mindenféle tücsköt-bogarat, míg végül egy krajcárja sem maradt. Különben tán megvette volna az egész tarka vásárt...

Ezalatt Mókus Péter töprengve járkált, zsebében csörgött az öt krajcárka. Szép fényes volt... megsimogatta . . . kiadni úgy sajnálta! Végül, amint egy sátor előtt elment, látott egy pici malacperselyt. No, két krajcárért meg is vette, a többi pénzt meg beletette, s elégedetten zörgette a kezében:

— Lám, nekem maradt pénzem! Nem is kívánok más vásárfiát!

Hát a kis Panni? .... Vajon mit csinált? . . . Csodálta ő is a sok tarka szépet, aztán dobogó szívvel a bábos sátor elé lépett:

— Mézeskalácsos bácsi, kérem! A legnagyobb piros, tükrös, gyönyörű szívet adja ide nékem!

— Öt krajcár ám a legnagyobb! — mosolygott rá a bácsi. — Azt hiszem, drága lesz neked.

— Egy krajcárral sem maradok adós! — felelt büszkén a mókuskislány, és nyomban fizetett.

A bácsi a legszebbet neki adta. Panna pipikendőjébe takarta; hazafelé is úgy vitte, vigyázva, nehogy letörjék cukros dísze, máza. De akkor már lefelé ment a nap.

A kis Mókus Balázs boldogan előreszaladt, hirdette fűnek-fának önfeledten:

— Ide nézzetek, milyen léggömböt vettem! S még mi minden van a zsebemben!

Péter komolyan hallgatott, az úton fontoskodva ballagott, és nagyon elégedett volt magával. A gombákat sem vette észre. De jó, hogy nem vett annyi vacakot! Perselyben van a pénze! Ő gondos, takarékos és derék. Gazdag mókus lesz, mire felnő, nem jár úgy, mint Evetke Nelliék. Korhadt a fájuk is. Éjjel biztosan ropog és recseg . . . Éppen most mentek el alatta, de a kis Panna hirtelen megállt:
— Apu, egy pillanatra! ... Én ide felmegyek!
A gyerekek felnéztek, de már el is tűnt a lombban. Aztán magasról hallatszott a hangja:
— Nellike, hol vagy? . Vásárfiát hoztam!
Lent a testvérek csodálkozva vártak. Egy szava sem volt apukának, csak furcsán remegett a bajuszkája. Aztán Panni is visszajött, s a mézeskalács szív már nem volt nála .
Otthon anyu tárt karral várta őket. Az ajtó felett égett már a zöldfényű jánosbogár lámpa, s az asztalon ott állt egy kerek mogyorótorta! . . . Ez volt hát anyu titokzatos dolga! Mosoly ragyogta be a három mókus arcát. Anyuka nevetett:
— Én ezt a tortát annak szántam, aki az öt kis krajcárt legjobban felhasználta. No, mutassátok bátran, mit vettetek?
Péter fogta kis perselyét, lelkesen rázta, hogy anyu lássa, milyen keveset költött. Balázs büszkén lengette a léggömböt, mutatta a csokit, fújta a sípot hosszan! ... S Pannika? Pannika bizony csak állt hátul, a sarokban.
— Hát te, kislányom? — kérdezte anyuka.
— Én semmit se hoztam.
— Semmit? .. . No! ... Talán elveszett a pénzed?
— Nem, anyu. Elköltöttem az egészet. Vettem egy szép szívet, de aztán odaadtam Evetke Nellinek. Nagyon örült neki! . . . Most semmim sincs, de ne haragudj érte.
Anyunak mintha könnyű harmat szállt volna a szemére.
— Értem már, értem... Mondd hát, apuka, ki érdemli a tortát? Apu mosolygott. Kissé köszörülte a torkát.
— Én bíró nem vagyok. Ezt mondják meg maguk a testvérmókusok.
Egyszerre csend lett. Balázs nyelt egy nagyot, Péter meg hallgatott. Csak álltak ott, lesütött szemmel. Úgy pirult az a léggömb! Úgy kongott az a persely! .
Aztán hirtelen anyukára néztek, s egyszerre mondták:
— Édesanyánk! ... Panninak add a tortát!

# data[].attributes.body
Fésűs Éva - "Virágbál"

Egyszer volt, hol nem volt, selymes réten, napsütésben, áldott nyári verőfényben, volt egyszer egy virágbál.

Nem tudom én, hogy ki kezdte, melyik virág rezegtette legelőször a szoknyáját, lenge szélben forgolódva zöld levelét, karcsú szárát. Azt sem tudom, mi a szokás egy ilyen víg, tücsöknótás virágbálon? Csak egy biztos, hogy ez jó volt! Még a vén kóró is bókolt, akit tavaly itt feledtek a szelek ...

Képzeljétek, gyerekek! A bajuszos öreg cincér volt a legügyesebb pincér! Hordta a sok makkpohárkát, makkpohárban gyöngy-harmatot, amit még a hajnal hagyott.

Majd szétszedték! Úgy szomjazott a sok vendég! A százlábú duhajkodott, minden lába táncot ropott, ez volt ám a nagyszerű! Zizegett a zsenge fű. Zsenge fűben a virágok, mint a tarka ruhás lányok mosolyogtak, hajladoztak. Felettük a ragyogó nap száz sugarát szórta, szórta, rezgőfűre, vadbozótra, a papsajt is annyit kapott, mint a legszebb réti rózsa.

Minden mezei bogárka hivatalos volt a bálba. El is jöttek, keringőztek, virágok közt kergetőztek. Szarvasbogár járta, hopp! ... Kacagott a libatop, zsálya, zsurló és gyökönke. Katicák repültek körbe, döngicséltek a kis méhek, egyre vígabb lett az ének. Majd kicsattant a pipacs! Ékes, kékes szarkalábak tücsökszóra táncot jártak, ingott-ringott az iringó, megszépült a sárga pimpó, rezgett a rezeda! Hajlott a tavalyi kóró, ropogott a dereka. Kócos lett a pitypang feje, nyári szellő forgott vele, kivirágzott a bozót; három tücsök egyre húzta, három szúnyog folyton fújta a jó talpalávalót.

Még a szakállas darázsnak is virágos kedve támadt! Otthon hagyta a fullánkot, megszelídült, dudorászott, bokázott a pillangóval. A futrinka kikacagta, kakukkszegfű gyönge szára földig lehajlott alatta.

Hanem a nagy virágbált a rossz szél is megneszelte! Eddig pihent a berekben, mozdulatlan szenderegve, most azonban nagyot szisszent, elfeledve álmot, mindent.

— Szedte-vette zivataros! Én nem vagyok hivatalos? Majd elmegyek, körülnézek, egy virágot ki is tépek!

Már suhant is zúgva-búgva, félelmetes füttyöt fújva, haszontalan, vad csibész!

Virágkelyhek rejtekében részegítő volt a méz, berúgott már a darázs, dongó, kiürült a harmat-hordó, mire a szél odaért.

Ott lehalkult, szépen kezdte, nehogy nagyon megijessze a virágos sokaságot. Cirókázott, marókázott, s hogy a kedvükre tegyen, óvatosan, lábhegyen, pipitértől rezedáig úgy szaladt, mint a lenge fuvallat. Azt hihette, aki látta, ártatlan kis szélcicácska hízeleg. Zizegtek a levelek.

Felemelte a fejét a fű közül egy margaréta, bájos, kicsi, hófehér. Tetszett neki ez a szél! Kedveskedve táncoltatta, jobbra-balra hajtogatta.

— Gyere velem — súgta —, már úgyse soká tart a nyár! Felrepítlek én az égig! Nézd, milyen szép! Nézd, hogy kéklik! Hagyd itt ezt a csúnya földet, bojtorjános, gyomos zöldet. Az én karom úgy megpörget, égig hintáz, nem is kívánsz visszajönni soha többet! .. .

Hajlott a virág a szóra, de szép lenne, de jó volna! Hiszen itt csak száron szárad, míg odahull egy kaszának. Vagy azt várja, hogy letépje egy virágszedő szeszélye? ... Mindennap csak füvet láthat, pipacsot és szarkalábat. Nem sokat ér így az élet. Lám, igaza van a szélnek!

Remegő kis margaréta fehér szirma libegett. Ágaskodott, nyújtózkodott, hogy kövesse a szelet.

Jaj, virágom, margarétám, el ne szédülj, hallgass énrám! — könyörgött a madármályva, aki volt már virágbálba', életében táncolt sokat, ismerte a viharokat.

— Kapaszkodj a gyökereddel, a jó földet ne ereszd el! — sírt a harangvirág hangja, vészcsengő lett csöpp harangja.

Margaréta fejecskéje riadtan rezdült a szélbe', de a szellő körüljárta, huncutkodva megcibálta:

— Gyere! Gyere! Mire vársz? Melegéből jó a tánc! Óvnak tőlem? El ne hidd! Irigyek a társaid!

A virágok összebújtak, föld szívére rásimultak, úgy nézték a kis virágot, aki vihartáncra vágyott. Mindhiába integettek, mindhiába bólogattak, tegnap nyílott margaréta jobban hitt a szép szavaknak. Kihúzta a gyökerét, felvetette szép fejét, félrerúgta a göröngyöt, kettőt fordult, hármat pörgött, szállt a szélben hófehéren, átrepült a selymes réten, át a szántóföldeken. A gonosz szél fel-feldobta, fütyörészett győztesen.

Tetszett a tánc a virágnak. Ám egyszer csak belefáradt, szólt a szélnek, hogy megálljon, de az vitte át az árkon, förgeteggé kerekedve. Félelmetes lett a kedve!

Sírt a virág:

— Jaj, nekem! Engedj el, te szívtelen!

Zúgott a szél:

— Nem lehet! Ott hagytad a földedet. Járd a táncot, kis bohó, ostobácska gazcsomó!

És sodorta egyre jobban, megforgatta úti porban, földhöz csapta, égbe kapta, nem bánta, ha tüske tépte, s mikor ellankadt szegényke, mérhetetlen haragjában egy ablakhoz odavágta.

A párkányba kapaszkodva pici fejét lehajtotta, de már akkor alig élt a tegnap nyílott margaréta.

Hát, egyszer csak a nagy csöndben, feje felett üveg zörren. Megmozdul az ablaktábla, kihajlik egy kicsi lány. Pipikendő a haján, s kék a szeme, csudakék, és kacagva összecsapja icipici tenyerét:

— Margaréta! Kistestvérem! A forgószél hozott nékem, tündérország közepéből, tündéreknek kiskertjéből, mintha bizony tudta volna, hogy én Margitka vagyok!

Kitárta az ablakot, kinyúlt érte mosolyogva, puha tenyerébe fogta, úgy szerette, dédelgette, szirmáról a port leverte, óvatosan meg is fújta, simogatta bársonyujja. Aztán körülnézett, s nyomban, innen-onnan, valahonnan akadt is egy kis cserép, kerek, mázas, ó de szép! A cserépbe föld került, margaréta beleült. Kicsi Margit megöntözte, vékony karóhoz kötözte, amíg magához nem tér a bágyadt, fáradt margaréta.

Nemsokára fel is éledt! Visszatért belé az élet. Gyökerével szívta, szívta a jó, pezsgő nedveket, s újra vidám kedve lett! Megmarkolta jól a földet, nem ereszti soha többet! Úgy mosolygott az ablakban! Úgy élvezte a napot! ... Ráadásul egy kék szemű Margitkának nyílhatott.

Jöhetett aztán a szél, nem figyelt rá, mit mesél. Hegedülhettek a tücskök, hinthetett a hold ezüstöt, a nap aranyat a szép tájra, hívhatták a messzi fák — sose vágyott többé táncra, nem kellett a nagyvilág! Ott maradt a csöpp cserépben, szöszke Margit örömében, s nagyra nőtt a kis virág ...

# data[].attributes.body
Fésűs Éva - "A sete - suta őzike"

Messze, messze, ott ahol a Hallgató rét meg a Zúgó erdő találkoznak, és ahol a legszeszélyesebben kanyarog a Csobogó patak, élt egyszer egy sete-suta őzike. Külsőleg ugyanolyan volt, mint a többi. Szelíd szemű, nedves orrú, kedves jószág, de ha megindult, olyan ügyetlenül csetlett-botlott, hogy az anyja sírva fakadt bánatában.

— Jaj, milyen esetlen vagy! Hiszen össze-vissza lépkedsz! Gyere gyorsan, beíratlak az őzike tánciskolába!

A tánciskola éppen akkor nyílt meg a Napfoltos tisztáson, pintyőkék, cinegék nagy mulatságára. Minden ág tele volt velük, onnan nézték, hogyan tanítja bokázni Agancsos Szilveszter a fiatal őzeket. A mókusok meg úgy ültek körös-körül a faodúkban, mint a közönség a színházi páholyokban. Ha valamelyik őzgida rendetlenkedett, tüstént orron dobták tavalyi mogyoróval.

— Körben futunk! — vezényelt Agancsos Szilveszter őziketáncmester.

—Könnyedén szökellünk, mint a szellő, virágot sem érint a lábunk! Nem is érintett egyiké sem, csak a kis sete-suta ügyetlenkedett a sor végén. Patája nyomán letöredeztek a piros mécsvirágok.

— Állj! — szólt a táncmester. — Most először kilépünk jobbra ... Ki is léptek valamennyien szépen, de a kis sete-suta balra indult nagy lendülettel, és úgy meglökte a sort, hogy az őzek egymásra potyogtak. A pintyőkék alatt remegett az ág a kacagástól. Annál jobban mérgelődött a táncmester.

— Mit nevettek? Én még életemben nem láttam ilyen ügyetlen őzet! Lássuk, tud-e egyáltalán bokázni? A kis sete-suta meg akarta mutatni, hogy igenis tud, de közben belerúgott egy hangyabolyba. Pillanatok alatt tele lett a tisztás dühös, vörös hangyákkal, és emiatt félbe kellett szakítani a táncórát. Agancsos Szilveszter őziketáncmester felháborodva dobbantott a jobb hátsó lábával:

— Szedte-vette, ilyen tanítványnak nincs helye az iskolában! Szégyenfoltja lennél a táncvizsgának!

A mókusok nagyon bánták, hogy vége szakadt a mulatságuknak, és valóságos avas mogyoró záport zúdítottak szegény őzre, amíg csak meg nem futamodott. Meg sem állt a Csobogó patakig. Ráhajolt a víztükörre, mert onnan mindig visszanézett rá egy őzike, aki sohasem nevette ki. Annak panaszolta el, hogy mi történt. Az őzike is sírt, de nem felelt — hiszen csak a saját tükörképe volt! —, ám a patak kedvesen csobogni kezdett:

-- Ne búsulj, te kis sete-suta! Belőled is lehet még táncos lábú őz, csak akarni kell!

— Ugyan hogyan? — könnyezett az őz —, hiszen ezentúl a tánciskolába sem járhatok!

— Sebaj! — mondta a patak. — Nézd csak, mennyi kiálló, fehér kő van az én medremben! Gyere, lépkedj át rajtuk szép lassan a túlsó partra. Majd meglátod, hogy egyszer sem botlanak egymásba a lábaid. Az őzike elhessegette a rosszkedvét, és megfogadta a jó tanácsot. Remegve, tétovázva tapogatózott át a köveken, és dobogó szívvel ért partot.

— Na, most vissza! — súgta a patak. Az őzike csodálkozott, hogy minek ez, de azért szót fogadott. A fehér kövek szívesen tartották eléje a hátukat, és mintha a parti fák is kitárt ágkarokkal várták volna, ide-oda ... ide-oda ... Amikor már harmadszor kelt át száraz lábbal, ugrani is mert egy egész kicsit.

— No lám — gondolta —, nem is olyan rossz mulatság ez! Attól kezdve mindennap kiszökött a patakhoz, és akár esett, akár fújt, akár a nap sütött, fáradhatatlanul lépegetett a köveken. Egyszer aztán azt csacsogta a patak:

— Fuss neki messziről a partomnak, és ugorj át rajtam!

— Jaj, nem merek! — szeppent meg az őzike.

— Dehogynem mersz! — súgták a hullámok —, hiszen te bátor és ügyes őz vagy! Ettől végre nekiiramodott, és képzeljétek! ... sikerült! Örömében bokázni kezdett a túlsó parton, és akkor vette észre, hogy virágot sem érint a lába.

— Megtanultam táncolni! — ujjongott. — A patak kövein megügyesedtek a lábaim!

— Meg bizony — csacsogott a patak —, ugye, most már elhiszed, hogy erős akarattal mindent el lehet érni?

— Köszönöm, patak — hálálkodott az őz. — Honap elmegyek az erdei tánc-vizsgára, és meglepetést szerzek a társaimnak. ... Másnap tele volt állatokkal a Napfoltos tisztás. Még a mezei nyulak is odamerészkedtek, őziketáncot nézni. Rigó fuvolázott, tücsök hegedült, harkály dobolt a csőrével egy fa kopogós derekán, és Agancsos Szilveszter őziketáncmester olvadozott a büszkeségtől. Tanítványai éppen felálltak az őzike keringőhöz, amikor hirtelen nagyot zörrent a bozót, és a tisztás közepére ugrott egy rút, fekete farkas.

— Mi dolog, hogy engem nem hívtatok meg a mulatságra? — kiáltotta fenyegető hangon.

Az ijedségtől mindenkinek földbe gyökerezett a lába. A farkas fenyegetően nézett körül:

— Táncolni akarok a legügyesebb őzzel! Hadd lássam, melyikőtök az?! Dermedt csend támadt. Senki sem mozdult. Ebben a pillanatban előugrott egy fa mögül a sete-suta őzike:

— Velem kell táncolnod, ordas farkas! No, erre még nagyobb lett a megdöbbenés, de a kis sete-suta elszántan intett az erdei zenekarnak:

— Húzd rá, tücsök! — és nyomban táncolni, pörögni, forogni kezdett a farkas körül.

— Lássuk, meddig bírod a csárdást! A farkas nagyot mordult, és hetykén járni kezdte. Először tüzesen, azután lomhábban, és egyre csapzottabb lett a bundája. Az őzike szaporázta. A farkas lihegett. Az őzike cifrázta. A farkasnak kidülledt a szeme kínjában. Az őzike nagyot dobbantott:

— Forogjunk! És elkezdett vele keringeni, de úgy, hogy a tisztásról mindig kijjebb és kijjebb vitte. A farkas szédült, lógott a nyelve, de nem akart szégyent vallani. A zenekar egyre húzta, a tücskök majd beleszakadtak a hegedülésbe, és most már az egész erdő visszafojtott ujjongással leste, hogy mi lesz. A sete-suta őzike egyetlen botlás nélkül táncoltatta ki a gonosz farkast a patakpartig. Ott elkiáltotta magát:

— Szégyenszemre kitáncoltattalak! Fogj meg, ha tudsz! Hopp! Mint a nyíl, suhant át a patak felett, a túlsó parta. A farkas dühösen utánavetette magát, de már annyira szédült, hogy elvétette az ugrást, és belepottyant a vízbe. A kiálló köveken össze-vissza ütötte magát. A patak erős sodra jó messzire elvitte, mire végre partra tudott kecmeregni, de nem azért, hogy visszamenjen az őzikebálba, hanem hogy gyógyfüveket keressen a sebeire. Vonyítva bujdosott be a sűrűbe, ahová nem hallatszott el az erdő népének boldog ujjongása. Mert három nap, három éjjel ünnepelték a sete-suta őzikét. Hohó! ... Nem is jól mondom. Hiszen nem volt már sete-suta! Belőle lett a Zúgó erdő legügyesebb őzikéje. Vidáman táncol tavasztól őszig — virágot sem érint a lába.

# data[].attributes.body
Fésűs Éva - "A szívtelen csiga"

Amikor a csigabiga megkapta a házát, még nem viselte a hátán. Boldogan járta körül, szarvacskáit ki-be nyújtogatta, úgy gyönyörködött benne.

— Ugye szép? Ugye szép? — kérdezte a kék szarkalábaktól. A szarkalábak bólogattak, és elismerően mondogatták:

„Kicsi, kerek, hófehér csigabiga belefér, folyosója csavaros, kívül-belül takaros!"

Fehérre meszelt falán átrengett a napfény. Igazán barátságos kis otthon volt. A csigabiga elgondolta, hogy a gyík kövek alatt lakik, a tücsök lyukban tanyázik, és még a gazdag hörcsögnek is csak földi üreg a lakása. Lám, egyikük sem olyan előkelő, mint ő, akinek igazi, fehér házikója van! .. . Amint így örvendezett magában, egyszer csak lélekszakadva eléje röppent egy rémült kis katicabogár:

— Jaj, csigabiga, szörnyű bajban vagyok! Kergetnek a rablólegyek! Kérlek, bújtass el a házikódban, mert három pettyemet már elrabolták! A csigabiga gyorsan behúzta barátságos szarvacskáit:

— Mit képzelsz, te pöttyös? Csupa virágpor a lábad, mind behordanád hozzám. Bújj el másutt! Azzal villámgyorsan behúzódott a házikójába, és jól elterpeszkedett ben-ne, hogy a kicsi katica be se férjen. Szegényke ijedtében a negyedik pettyét is elveszítette, és az utolsó percben menekült be a rablólegyek elől egy virágkehelybe, amely jóságosan bezárult mögötte.

A csigabiga bosszankodva dohogott, és amint elmúlt a veszedelem, hátára vette a féltett házikót, és odébb vitte egy mellékutcába, ahol nem járnak katicák. Alig helyezte el egy sárga boglárka szomszédságában, megdördült az ég, és nagy, fényes cseppekben hullani kezdett a zápor. A csigabiga megint élvezhette kényelmes kis házát. Csak a szarva hegyét dugta ki, hogy lássa, irigylik-e mások az ő szerencséjét. A bogarak kő alá, rög alá futottak az eső elől. Egyszer csak megkopogtatta valaki a csigaház falát, és sírós hangon így könyörgött:

— Csigabiga, eressz be! Eltévedt hangyácska vagyok. Hangyatojást őriztem a napon, amikor rám szakadt a zápor, és ijedtemben elvétettem az utat.

— Nincs hely! — szólt mérgesen a csiga, és egészen behúzódott.

— Legalább a hangyatojást hadd tegyem be hozzád, nehogy megázzék! — kérlelte a pici hangya, de a csigabiga hallani sem akart róla. Nem is tudom, mi történt volna a riadt hangyácskával, ha egy lehajló levél meg nem szánja, és föléje nem borul, apró, zöld esernyőnek. A zápor után vidáman csillogott, frissen lélegzett a rét, csak a csigabiga volt morcos, mérges.

— Még tovább viszem a házamat — gondolta —, hogy a hangyák se háborgassanak!

Meg is tette. Nagy üggyel-bajjal ismét a hátára vette, és egy békarokka tövéig cipelte.

— Na, itt jó lesz! — mondta, és büszkén körülnézett. Hát, képzeljétek, mit látott!? Egy csuromvizes tücsök állt előtte, sáros hegedűvel.

— Kiöntött a lyukamból az eső, hajléktalan lettem. Ó, ó, cip-cirip! Kérlek szépen, adj nekem szállást egyetlen estére, amíg a lakásom újra kiszárad. Szép nótával megfizetek érte.

— Még csak az hiányzik! — fortyant fel a csigabiga. — Az én házam nem szálloda! Hordd el magad hegedűstől, vonóstól, mindenestől, te ostoba!

Mit tehetett szegény tücsök, elindult másfelé szerencsét próbálni. Útközben találkozott a katicával meg a hangyával, és mindjárt kimuzsikálta mindhármuk bánatát:

„Kicsi, fehér csigaház, kerüld el, ha arra jársz, hiába is keresed, nincs ott vendégszeretet!"

Meghallotta ezt a réti tündér, aki a virágok szirmát, katicabogarak pettyét, pókfonalak hosszát számon tartja, és nagyon megharagudott. A csigabiga éppen újra hátára emelte a házát, hogy olyan helyre szállítsa, ahol tücskök sincsenek, amikor a tündérke aranyoszöld ruhájában eléje libbent. Kinyújtotta pici varázspálcáját, és felkiáltott:

— Szívtelen csiga! Viseld hát a hátadon a házadat, éjjel-nappal, télen-nyáron, és amíg élsz, senki be ne tegye hozzád a lábát! A csigának a vére is meghűlt ijedtében, de abban a szempillantásban már rá is nőtt a háza a hátára. Azóta cipeli magával, ha tetszik, ha nem, kövön, földön, fűszálon, hetedhét határon, akármerre visz az útja.

# data[].attributes.body
Boldog Daniella - "A katicabogár pöttyei"

A hiú katicabogár egy esőcseppben nézegette magát, amely egy szép hosszú fűszálon függött a reggeli zivatar óta.

– Ma is igazán csinos vagyok – gondolta.
– Olyan piros a hátam, mint a roppanós cseresznye a nyári lombkoronában, s a fekete pöttyeim, akárcsak a pipacs fekete porzói. Azt hiszem, nincs is nálam szebb bogár a diófán innen és túl.

Gőgösen nézett a fehér káposztalepkére, aki épp akkor szállt le a közelében sárgálló pitypangra.

– Micsoda közönséges öltözet! – Mondta ki félhangosan, hogy a lepke biztosan meghallja.

A hétpettyes katicabogarat annyira elfoglalta a gúnyolódás, hogy észre sem vette a felé közeledő nagy fekete hőscincért. A cincér óriási volt a katicához képest, és ilyen közelről még sosem látták egymást. Ahogy megrezgette hosszú csápjait, a kis katicabogár ijedtében a pitypang levele alá szaladt, és még azt sem vette észre, hogy a nagy rémülettől mind a hét pöttye lepotyogott a hátáról. Ha nem lett volna ilyen hiú, és nemcsak magát nézegette volna álló nap, talán tudta volna, hogy a nagy fekete hőscincértől nincs félnivalója, a diófa bogárnemzetségének legkedvesebb és legbölcsebb lakója ő.

A katicabogár egész délután a pitypang levele alatt remegett félelmében, csak akkor mert előbújni, amikor a hőscincér átballagott egy napsütötte, csillogó lapos kavics tetejére. A hiú katicabogárnak egészen másnap hajnalig kellett várnia, hogy egy tiszta harmatcseppben újra megnézhesse magát. Gőgös mosolya azonnal eltűnt arcáról, amint meglátta tükörképét.

– Jaj, nekem – gondolta.
– Hova lettek a pöttyeim, a hét gyönyörű pöttyöm?

Akárhogy nézegette magát, csak egy közönséges piros bogarat látott. Bogártársai elmásztak és elrepültek mellette. Akadt, aki meg sem ismerte, és olyan is, akinek így már nem volt kedve barátozni vele.

A piros katicabogár már nem gondolta azt, hogy olyan a színe, mint a roppanós cseresznyének, inkább, hogy olyan egyszerű és közönséges lett, mint a fehér káposztalepke. Naphosszat szomorkodott egy kövirózsa árnyékában, szégyellte magát, és mindennél jobban szerette volna visszakapni a hét szép pöttyét, hogy olyan lehessen, mint rég.

Arra repült a fehér káposztalepke, aki a méhecskétől hallotta, mi történt. A méhecskének a bodobács, a bodobácsnak pedig a hangya mesélte el a hétpettyes katicabogár történetét. A káposztalepke nem szerette a könnyeket, maga is végtelenül bánatos lett, ha másokat szomorkodni látott. A kis piros katica mellé szállt, aki erre szégyenlősen fordult el tőle. A katicabogár legnagyobb csodálatára azt mondta:

– Neked adok a négy pöttyöm közül kettőt.

A katica meglepődve, és a régi gőggel a hangjában így szólt:

– Ugyan, neked nincsenek is pöttyeid, csak egy egyszerű fehér ruhád.

Erre a pille barátságosan kacsintott, és széttárta a szárnyait. A katica lélegzete elállt, soha nem vette eddig észre, hogy a fehér lepke szárnyán két-két csodaszép fekete pötty rejtőzik.

Ahogy a pille megrezgette a szárnyait, két pötty hirtelenjében lepördült róla, és a katica piros hátára szökkent. Egyik az egyik szárnyára, másik a másik szárnyára. A katicabogár elpirult, megköszönte a káposztalepke ajándékát, és attól fogva jó barátok lettek. A kétpettyes katicabogár pedig korábban soha nem volt annyira büszke a hátán hordott pöttyökre, mint arra a kettőre, amelyet a káposztalepkétől kapott ajándékba.

# data[].attributes.body
Fésűs Éva - "A pitypang bóbitája"

Tücsök úrfi a hegedűjét hangolta, és körülnézett a réten, hogy melyik virágnak muzsikáljon. Megakadt a szeme a pitypangon. Igazán bájos volt, amint sárga szoknyáját lobogtatta, libegtette, játszi szélben teregette, pipiskedve hajladozott, bogárkáknak bólogatott.

A hőscincér kipödörte hosszú bajuszát, ha arra sétált, de még a harcias szarvasbogár megszédült a közelében. A pitypang remegett a boldogságtól:

– Ó, de szép lehetek! Mindenkinél szebb!... Mosolyog rám a nap, körültáncolnak a lepkék, és örül a harmatcsepp, amely a szoknyámra hull! Milyen jó élni!
A tücsök naphosszat erről hegedült, és a hiú pitypang öntelten hallgatta. Egyszer aztán még gyönyörűbb akart lenni. Elhatározta, hogy felteszi hófehér bóbitáját, hadd ámuljanak–bámuljanak ezek a botladozó bogarak, és hadd irigykedjék a többi virág, hogy neki ilyen is van!

Vigyázva ringatta pelyhes fejecskéjét, és jó magasra emelte, hogy mindenki lássa. Éppen akkor szaladt arra egy pajkos szellő. Belekapott a fehér bóbitába, megcibálta, és huss! – magával sodorta. Repültek a pici bolyhok szanaszét, szem nem követhette őket. A pitypang ott állt kopasz fejecskéjével a rét közepén, és sikoltozva hajladozott a szél után:

– Add vissza! Hozd vissza! Gonosz szellő, fújd vissza!

De hol járt már akkor az a szél!...

A pitypang gyökérlábaival mérgesen rugdalta a földet:

– A bóbitámat akarom! Hozzátok vissza a bóbitámat!

Könnye hullott, mint a záporeső, úgy szégyellte magát dísztelenségében. A tücsök nagyon megsajnálta és így szólt:

– Ne búsulj kis virág, majd én megkeresem azt a bóbitát.

Azzal mindjárt útnak is eredt. A pitypang pironkodva mélyre hajlott, hogy elrejtse magát a kíváncsiak elől, és türelmetlenül számolgatta a fűszálak zizzenését, amíg a tücsök vissza nem jött. Igen ám, de üres kézzel!

– Ó te ügyefogyott! Hát mégsem találtad meg? – zokogott keservesen a pitypang.

– De bizony megleltem – felelte vígan a tücsök –, csakhogy azt már soha többé nem teheted a fejedre!
– Még hogy én kopasz maradjak? – kiabált a pitypang. – Mi történt a bóbitámmal?

– Minden pelyhén egy-egy magocska vitorlázott, és már valamennyien beleültek a tóparti, puha földbe. Jövő tavaszra kikelnek, és szakasztott olyanok lesznek, mint te.

– Mint én?

– Ugyanúgy teregetik szirom-szoknyácskájukat, örülnek a nyárnak, az éltető napsugárnak. Hát nem csodálatos?

– Hiszen akkor azok az én virág-gyermekeim!

– Úgy bizony. És talán közöttük is akad majd olyan, aki csak szép és büszke akar lenni, semmi több – amíg a bóbitáját el nem viszi a szél.
A réti virágok összenéztek. A pitypang nem tudott válaszolni, mert valami meleg nedvecske hirtelen a torkára szaladt. Azután a füvek halkan lábujjhegyre álltak, úgy hallgatták a tücsköt, aki újra hegedülni kezdett. És mindenki megértette, hogy miért éppen most hegedüli a legszebbik dalát, amikor az már minden szépségét elhullatta.

# data[].attributes.body
Levendulamezőn

# data[].attributes.attachment_link.title
Gyuri bácsi a gyógynövénykert levendulái között

# data[].attributes.body
Fésűs Éva - "Esőmese" (A harangvirág csengettyűje)

# data[].attributes.attachment_link.title
Fésűs Éva: Esőmese (A harangvirág csengettyűje)- hangoskönyv

# data[].attributes.body
Móra Ferenc - "A nyughatatlan méhecske"

# data[].attributes.attachment_link.title
Móra Ferenc - A nyughatatlan méhecske   Elmondja : Sarkadi Kiss János

# data[].attributes.body
Magyar népmesék - "A pulikutya"

# data[].attributes.body
Magyar népmesék - "A két aranyhajú fiú"

# data[].attributes.body
Magyar népmesék - "Az égig érő fa"

# data[].attributes.body
Kirándulás közben gyakran láthattok rovarokat, bogarakat is. Figyeljétek meg őket nagyítóval!

A tücsök

A rovart zömök, fényes fekete testéről és jókora, sisakszerű fejéről lehet könnyen felismerni. Csápjai hosszúak és vékonyak.
Jellemző még a hátulsó comb alsó felének piros színe. A hátsó lábak erősen megnagyobbodtak, izomzatuk erős, hogy ásáskor és ugráskor támasztékul szolgáljanak.
A tücskök a ciripelő hangot szárnyaik összedörzsölésével képzik

# data[].attributes.body
"Se hárfája, se gitárja,

Mégis szól a muzsikája.

Egész nyáron vígan él,

S éhezik, ha jön a tél."

# data[].attributes.body
Szentjánosbogár

Magyar neve Keresztelő Szent Jánoshoz fűződik: A néphit szerint Szent János (Szent Iván) napjának estéjén, június 24-én a földben rejlő kincs tűzláng felcsapásával jelzi magát, s ahol a láng felcsap, csak keresni kell, s a földben megtalálható a kincs. A szentjánosbogár Szent János napja táján röpköd és világít a legtömegesebben.

# data[].attributes.body
"Icipici lámpa világít az éjben, úgy repül, mint a levél a szélben."

# data[].attributes.body
Méh

A mézelő méh az egyetlen rovar a világon, ami ételt szolgáltat az embernek.
Legfőbb szerepük a természetben a hasznos beporzás! Nagy baj lenne, ha eltűnnének!
A nekünk láthatatlan ibolyán túli sugárzást (UV) is látják, így tudnak tájékozódni felhős időben is.
A méhek legföljebb 4-5 km távolságba repülnek ki a kaptártól.

# data[].attributes.body
"Döngicsélve körbeszállok,

virágporra rátalálok.

Összegyűjtöm, szedem néked

így eheted majd a mézet."

# data[].attributes.body
"Hogyan készül a méz?"

# data[].attributes.body
Katicabogár

A katicák nemcsak aranyosak, de a jelenlétük nagyon hasznos is, hiszen segítenek a levéltetvek és más kerti kártevők pusztításában
A levéltetvek nem az egyetlen zsákmányuk. Sok más kerti kártevőt is elpusztítanak, hasznos munkát végezve ezzel a kertben.

# data[].attributes.body
"Hogyan csalogassunk katicabogarakat a kertünkbe?"

# data[].attributes.body
Szitakötő

A szitakötők igazán különleges lények, és nem csak áttetsző, lebegő szépségük teszi őket azzá. Körülbelül 300 millió évvel ezelőtt érkeztek a Földre,  ők a bolygó első rovarfaja. Hosszú idejük volt rá, hogy tökéletesítsék a repülés, a vadászat és a megjelenésük művészetét.

# data[].attributes.body
"Víz bölcsője, rét otthona,

Gyorsan libben ide-oda,

Pici színes helikopter,

Sok szemével lesből figyel."

# data[].attributes.body
Becsukom a szemem és álmodom...álmodom egy világot, ahol minden derűs.
Te hová mennél nyaralni? Vagy már jártál ezeken a mesebeli helyeken? Mesélj róla!

# data[].attributes.body
A tenger "hangja"

# data[].attributes.body
"Sirályok hangja"

# data[].attributes.body
"Melyik ló jár a víz alatt?"                     (kagyló)

# data[].attributes.body
Aranyosi Ervin: Homokvár épül

Nézem ahogy dolgozik a homokozóban.
Biztonságos a világ, hisz kisgazdám jól van!
Őrizem és figyelem, ahogy szobrot alkot,
nézem azt, hogy hogyan vág közben révült arcot.
Kilóg még a nyelve is, ahogy ás és formáz,
homokkupac tetején, tornyok sora sorjáz.
Így készül a homokvár, mese lesz belőle,
árkot ás és eltűnik a homok előle.
Készül kapu, ablak rá, pár kiugró ponton.
Remélem, nem leli meg az eldugott csontom!
Tegnap én is alkottam, alagutat ástam,
rég eldugott csontjaim, mind-mind megtaláltam.
Tettem hozzá még egyet, egyszer majd kiásom,
de vigyáztam, kisgazdám közben meg ne lásson.
Vár őrzi már kincseim, hiszen alá dugtam,
ha nem készül alagút, gazdám rá se bukkan.
Amíg vár áll, kincseim biztonságban lesznek,
jöhet sárkány, vagy sereg, csontomból nem esznek!

# data[].attributes.body
Szeretnél egy kirándulást a hegyekbe?

# data[].attributes.body
Túrázni a családoddal, barátokkal?

# data[].attributes.body
Domokos Jolán

Tábortűz a hegyen

A hegytetőre
tábortűz illik,
roppan a rőzse,
lángja felizzik.

Esthajnalcsillag
égboltra szökken,
szalonnaillat
terjeng a zöldben.

Kosárból ital
a szánkba szárnyal,
jókedvre biztat,
dalolunk páran.

Forró csók csattan,
homlokom szédül,
a tölgyfa makkal
látott vendégül.

Kacag a csapat,
arcunkon nincs máz,
várjuk a hajnalt,
felkelő szikrát.

# data[].attributes.body
"Lobog a tűz, eszi a fát,
fénye beragyogja az éjszakát,
sziszeg a fa, izzik a parázs,
magával ragad a tábortűzvarázs."

# data[].attributes.body
"Tábortűz és szalonnasütés"

# data[].attributes.body
"Szellő zúg távol..."

# data[].attributes.attachment_link.title
Bárdos Lajos : Tábortűznél ( Szellő zúg távol...)

# data[].attributes.body
Ha virágos mezőn sétálsz, akár koszorút is fonhatsz/hattok fejdísz gyanánt.

# data[].attributes.body
Otthoni pancsolásra is lesz lehetőség.

# data[].attributes.body
"Mondd" el kaviccsal!
Elkészítheted a kedvenc virágos meződet.

# data[].attributes.body
Ha sünilesre indulnál lehet, hogy találkoznál egy ilyen kedves sünicsaláddal. Vajon hogy hívják őket?

# data[].attributes.body
Katicák - színes "ruhácskákban"

# data[].attributes.body
"Mókás kavics világ" - Vajon milyen kedvük lehet?

# data[].attributes.body
"Uhu, Kuvikk, Tollas, Picur, Bojti, Csőri, Éjfél és Bagica " - kőbe "festve"
Ti is adhattok nevet a kis baglyotoknak.

# data[].attributes.body
"Volt egyszer egy dinnyeföld"

"Volt egyszer egy dinnyeföld,
dinnyeföldön dinnye nőtt.
Egy sem piros, egy sem zöld,
csupa sárga volt a föld!"

# data[].attributes.body
"Aranylik a napsugár"

"Aranylik a napsugár,
piroslik a rózsa már,
a pipacs is, mint a láng.
a nyár jött el mihozzánk."

# data[].attributes.body
"Esik eső..."

"Esik eső, jaj-jaj-jaj,
Mindjárt itt a zivatar!
Tüzes villám cikázik,
Aki nem fut, megázik!"

# data[].attributes.body
"Csepp, csepp, csepereg..."

"Csepp, csepp, csepereg
villan, csattan, megered;
Zápor függöny, zuhatag
fut a felhő, süt a nap.
Jött, ment - jót esett:
fűnek, fának jól esett."

# data[].attributes.body
Őri István - "Nyári reggel"

Csip-csip, kismadár
éledezik a határ

Csip-csip, kismadár
szemét nyitja napsugár

Csip-csip, kismadár
messze hangzó ének száll

Csip-csip, kismadár
felébredt a napsugár

Csip-csip, kismadár
erdő, mező táncot jár

Csip-csip, kismadár
mosolyog a napsugár

# data[].attributes.body
Gazdag Erzsi - "Nyár"

Cserregnek a verebek.
Nagy újság van, gyerekek!
Kis kertünkben hajnalra
kinyílott a hajnalka.

Itt a meleg, itt a nyár!
Mezítláb jár a madár;
ha elvásik a talpa,
felrepül a bokorra.

Nézd, hogy zsibog az utca!
Mennyi lányka, fiúcska!
Rétre mennek labdázni,
fogócskázni, cicázni.

# data[].attributes.body
Görögdinnye -  limonádé

Hozzávalók:
1 kg görögdinnye
1 csokor menta
1 citromból nyert citromlé
4 dl szódavíz
4 marék jégkockaka

Elkészítés:
A görögdinnyét feldaraboljuk, és késes aprítóba rakjuk. Ne turmixoljuk túl, csak annyira, hogy a dinnyehús folyékony legyen, de a magok egyben maradjanak.
A leturmixolt dinnyét egy szitán szűrjük át egy másik edénybe, így felfogva a magokat. Szórjunk bele ízlés szerint mentát, és törőfával megnyomkodjuk.
Hozzáöntjük a citromlevet (a dinnye édességéhez igazítva a mennyiséget), és felöntjük szódával.
A poharakat negyed órára hűtőbe tesszük, majd egy-egy nagy marék jeget szórunk bele.
Egy kis szűrőn keresztül a jégkockákra öntjük a dinnyés limonádénkat. Mentalevelekkel és citromgerezdekkel díszítjük, és azon hidegében fogyaszthatjuk is.

# data[].attributes.body
Hétvári Andrea - "Júniusi felelgető"

# data[].attributes.body
Hétvári Andrea - "Mókuska"

# data[].attributes.body
Hétvári Andrea - "Az őceán csodái"

# data[].attributes.body
"Fényt és meleget adok,
nyáron érlelő vagyok."
(nap)

"Mindennap beköszönt
hozzánk,
Sok jót tesz velünk,
Szeretjük is őt,
De szemünkkel mégis
elkerüljük."
(nap)

# data[].attributes.body
"Ritka vendég a föld felett,
jöttét lesik az emberek;
Sok színű az égbolton,
mindenki nézi boldogan."
(szivárvány)

# data[].attributes.body
"Nyáron hűsít,
télen melegít."
(fa)

# data[].attributes.body
"Hosszú száron aranytál,
benne jó falat,
szereti ezt Péter, Pál,
és a kismadár."
(napraforgó)

# data[].attributes.body
"Nyári réten virulok én
a búzatáblában,
szellő ringat, hajladozom
piros szoknyácskámban."
(pipacs)

# data[].attributes.body
"Házacskámnak piros a belseje,
Fekete emberkék laknak
benne."
(dinnye)

# data[].attributes.body
"Medve szereti
ember is megeszi,
farkas, róka, nyúl,
hozzá sem nyúl."
(málna)

# data[].attributes.body
"Árnyjáték"

Este alvás előtt jó alkalom lehet a napi élmények átbeszélésére, elbábozására. Segíti az alvásra hangolódást és az álom előtti csöndesedő időszakban választ kaphatunk olyan kérdésekre is a bábok által, amelyek “nehezebbek”. Pl. ha valami miatt feszült a gyerekünk, mert az oviban összeveszett valakivel, vagy megbántották.
Érdekes kísérlet  és tapasztalás a fénnyel.
Az árnyjáték trükkös tud lenni és vicces: könnyen lehet benne varázsolni és könnyen lépünk át a "mintha" birodalmába.

# data[].attributes.body
"Nyuszi"

# data[].attributes.body
"Szarvas"

# data[].attributes.body
"Madár"

# data[].attributes.body
Talán még állatkertet is látogattok majd...

# data[].attributes.body
Könyvjelzőt is díszíthet a préselt virág.

# data[].attributes.body
Ugye, milyen más a hernyó nagyító alatt? Az első kép a nagyítás alatt készült, a második az eredeti látnivaló.

# data[].attributes.body
"A pók szövi a hálóját" - Ugye, milyen különleges?

# data[].attributes.body
"Penész" - akár egy erdei gomba

# data[].attributes.body
"Tengeri homok" - nagyításban

# data[].attributes.body
Ha így meglátnád, biztosan nem ennéd meg, pedig ez egy eper - nagyításban.

# data[].attributes.body
"Búzaszem" - nagyításban

# data[].attributes.body
Mintha egy sziklás hely lenne, ámbár cukor - nagyításban.

# data[].attributes.body
Hasonlít a zöldhagymához az emberi szempilla - nagyításban.

# data[].attributes.body
A préselt virágos kő nehezékek elkészítse rendkívül egyszerű: csak préselt szárított virágokra, szép lapos kavicsokra és némi decoupage ragasztóra ( vagy más átlátszóra száradó ragasztóra ) és ( a tartósság érdekében ) egy kevés lakkra lesz hozzá szükséged.

# data[].attributes.body
Gyertya díszítés

Egy teamécsest meggyújtva, annak megolvadt viaszával lehet csodaszép gyertyát készíteni.