# data[].attributes.body
Nove metode organizacije proizvodnje; U potpunosti se razvile u 19.stoljeću.
Najvažnije značajke te nove organizacije proizvodnje su bili koncentracija (radi lakšeg nadgledanja velikog broja radnika istovremeno), podjela rada u specijalizirane zadatke (dovelo je do dodatnog povezivanja radnika jer je svačiji rad zavisio od rada drugih) te koordinacija rada.

# data[].attributes.body
Industrijskom revolucijom započelo je doba velike međuzavisnosti ljudi koje traje sve do danas. Egzistencija svakoga od nas ovisi o velikom broju drugih ljudi koji sudjeluju u proizvodnji dobara i pružanju usluga. Kada govorimo o podjeli rada obično ju dijelimo na 2 vrste od kojih je prva društvena podjela rada. Društvena podjela znači podjelu na sektore u ekonomiji među kojima razlikujemo primarni (poljoprivreda, šumarstvo itd.), sekundarni (industrija), tercijarni (uslužne djelatnosti). Drugi oblik je tehnička podjela. To je konkretna podjela zadataka u proizvodnji kojom se pojednostavljuje zadatak svakog radnika, skraćuje vrijeme proizvodnje, povećava proizvodnja smanjuje vrijeme potrebno za obuku novih radnika ali i smanjuju dnevnice.

# data[].attributes.body
Ekonomski poredak temeljen na slobodnom tržištu i privatnom vlasništvu. Nastaje u 16.st. kada nastaju i odnosi i institucije na kojima se on zasniva poput zakonodavstva koje regulira ekonomski život, banaka, osiguravajuća društva, računovodstvo te već ranije navedeno privatno vlasništvo. Glavni cilj kapitalizma je dakako kapital, odnosno bilo koja imovina koja se može angažirati za osiguravanje novoga prihoda. Drugi element kapitalizma je najamni rad odnosno radna snaga koja u potrazi za vlastitim prihodom osigurava poslodavcu profit što dovodi do međuzavisnosti koja je, prema Marxu, izrazito nepravedna prema radnicima. Kapitalizam je prema tome i klasno društvo koje se zasniva na odnosima sukoba i borbe.

# data[].attributes.body
Nasuprot marksističkom shvaćanju društva kao kapitalističkog javljaju se teoretičari koji takvo društvo smatraju industrijskim. Neke karakteristike toga društva su: najvažnija promjena u zadnja 3 st. je prijelaz iz tradicionalnog društva koje se zasniva na poljoprivredi u mehaničko koje se zasniva mehaniziranoj proizvodnji, društveni položaji zauzimaju se na osnovi postignuća i prema univerzalističkim mjerilima, institucionalizacija klasnog sukoba, širenje političkih prava, promjena u strukturi zanimanja, promjene u sustavu stratifikacije industrijskih društava, teorija konvergencije tjst. da logika industrijalizma bez iznimke dovodi do sličnosti osnovnih institucija industrijskih društava.

# data[].attributes.body
Iako je industrijsko društvo bilo orijentirano k proizvodnji dobara i stjecanju profita, postindustrijsko društvo podrazumijeva proizvodnju znanja i rast uslužnih djelatnosti. Njegovo polazište su ekonomske promjene i promjene u strukturi zanimanja koje se događaju pod utjecajem razvoja znanosti i tehnologije. Najbitniji predstavnik postindustrijskoga društva (kojemu je i dao ime) D. Bell,  istaknuo je neke značajke takvoga društva poput toga da: u sferi ekonomije to je preobrazba od proizvodnje dobara prema uslužnoj ekonomiji: u strukturi zanimanja to je sve veći značaj profesionalaca, stručnjaka i tehničara; u sferi znanja to je središnje mjesto teorijskoga znanja kao izvora inovacija i oblikovanja političkih odluka u životu,  orijentacija prema budućnosti (kontrola tehnologije), te stvaranje novih "intelektualnih tehnologija".

# data[].attributes.body
Manuel Castells smatrao je kako bi se pojam industrijskoga društva trebao preimenovati u informacijsko društvo jer bi se tako uzima u obzir izuzetan utjecaj novih informacijskih tehnologija na društvo. On u svojem istraživanju kombinira Marxovu teoriju o kapitalističkome društvu s teorijom o industrijskome društvu. Također ističe kako se informacijska društva međusobno veoma razlikuju u kulturnom i institucionalnom pogledu. Danas su sva informacijska društva također i kapitalistička zbog čega možemo govoriti o zapravo informacijskom kapitalizmu.

# data[].attributes.body
Temelji se ponajprije na težnji prema povećanju proizvodnosti rada te kontroli i discipliniranju radnika. Razlikujemo dva klasična tipa organizacije, a to su: tejlorizam odnosno znanstveno upravljanje i pristup humanih odnosa.
Znanstveno upravljanje osmislio je američki inženjer Frederick Taylor a ono se zasnivalo na: detaljnoj podjeli rada, mjerenju izvedbe, selekcije i obuke radnika, motiviranja i nagrada te na individualizmu odnosno motiviranjem radnika vlastitim interesom i smanjivanjem društvenih kontakata radnika na minimum. Drugi tip organizacije je zasnovan na humanim odnosima okarakteriziran je kao pristup upravljanju proizvodnjom sa stajališta međuljudskih odnosa.

# data[].attributes.body
Masovna proizvodnja standardiziranih proizvoda odnosno fordizam doveo je do zasićenja tržišta zbog čega se način proizvodnje morao mijenjati odnosno više nije bio ključan veliki broj identičnih proizvoda već manji broj različitih. Tada se pojavljuje postfordizam. On je označavao novo razdoblje proizvodnje koje se orijentiralo na kvalitetu, raznolikost i inovativnost što je značilo promjene u organizaciji rada, zapošljavanju i odnosu u tvrtkama. Fleksibilna proizvodnja zahtjevala je i visoko obučenu i motiviranu radnu snagu, decentralizirani menadžment i kooperativne sindikate. Model fleksibilne tvrtke ima 2 važna aspekta: funkcionalnu fleksibilnost (radnici koji obavljaju bilo koji zadatak koji im postavi uprava) i numeričku fleksibilnost (omogućava promjenu broja radnika po potrebi).

# data[].attributes.body
Proces u kojemu čitav svijet postaje jedinstvenim sustavom. Teoretičar Marshall McLuhan govorio je kako je svijet "globalno selo" koje to postaje zahvaljujući masovnim i brzim komunikacijama. Globalizacija ujedno znači i širenje svjetske trgovine, rast transnacionalnih korporacija, novu međunarodnu podjelu rada i razvoj novih tehnologija. Danas su gotovo svi aspekti ekonomije, politike i kulture globalizirani čemu je uvelike pomogao i razvoj informacijskih tehnologija koji omogućava prijenos kapitala širom svijeta u vrlo kratkom roku.

# data[].attributes.body
Orijentacija prema radu su opći stavovi prema istome. Oblikuje se primarnom socijalizacijom, socijalnim porijeklom, ranijim iskustvima i utjecajem medija. Smatramo kako postoje 3 tipa orijentacije prema radu, a to su: Instrumentalna - rad smatra samo kao izvor prihoda s proračunatom uključenosti u organizaciju. Rad ne smatra središtem života, a vrijeme provedeno na poslu i u slobodno vrijeme drži strogo odvojenim.
Birokratska - svoju karijeru gradi na pružanju usluga organizaciji, smatra kako je moralno obvezan biti uključen u organizaciju, smatra karijeru primarnom u životu zbog čega je iznimno uključen u rad, a slobodno vrijeme mu je direktno vezano za poslovnu karijeru.
Solidaristička - Rad gleda kao grupnu aktivnost, identificira sebe s poduzećem ili radnom grupom, primarni interes u životu mu je rad, a krug prijatelja su mu ljudi istoga zanimanja.

# data[].attributes.body
Najvažniji protagonisti u globaliziranoj privredi. Neke od značajki takvih korporacija su da one djeluju u dvije ili više zemalja, nastoje maksimalno iskoristiti komparativne prednosti zemalja u kojima djeluju (iskoristiti razlike u troškovima proizvodnje, plaćama radnika, tržišnim uvjetima i sl.), geografski su fleksibilne (mogu prebaciti svoje resurse i svoje djelovanje bilo gdje u svijetu), financijski promet i razmjena proizvoda veći su među pojedinim dijelovima unutar transnacionalne korporacije nego između pojedinog dijela korporacije i privrede zemlje u kojoj se taj dio nalazi te imaju značajan ekonomski i socijalni utjecaj na razini čitava svijeta. Čak 25% ukupne svjetske proizvodnje i 75% ukupne svjetske trgovine zauzimaju TNK. No posljedica takvih korporacija je i nastanak nove međunarodne podjele rada u smislu da se u najrazvijenijim zemljama skuplja kapital i stručno znanje dok se u siromašnim zemljama osigurava jeftina radna snaga.

# data[].attributes.body
Karl Marx je smatrao kako kapitalističko društvo otuđuje radnika od proizvoda svoga rada, procesa rada, ostalih radnika kao i samoga sebe i svojih sposobnosti. Tu pojavu je nazvao otuđenjem ili alijenacijom, a Robert Blauner je u svome istraživanju utvrdio četiri dimenzije otuđenja: osjećaje bespomoćnosti, besmislenost, izolacija i samootuđenje.