# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Aquest 8 de març de 2018 es convoca una vaga feminista. Però no és una vaga més. El moviment feminista convoca a una vaga que va més enllà del lloc de treball. Inclou les cures, l'activitat estudiantil i és també una vaga de consum. Per què es fa? La idea darrera d'aquesta convocatòria és que la vida quotidiana té moltes més dimensions que la laboral. I les desigualtats de gènere són presents en TOTES aquestes dimensions. Dit d'una altra manera, i recorrent a l'eslògan que catalitzà la segona onada feminista dels setanta: allò personal és polític.

Així, es pretén portar a les seves conseqüències lògiques la certesa que l'àmbit laboral no és el darrer enclavament de les jerarquies de gènere, sinó que aquestes s'han iniciat molt abans que l'economia de mercat entri en joc. Així, l'anomenada esfera privada (la llar, les relacions, la família) és un terreny de poder clau per comprendre el que succeeix al món laboral: perquè la major part de les dones hi són 'a mitges', mentre que bona part dels homes hi són 'a ple rendiment', perquè hi ha assetjament sexual i per raó de sexe, perquè elles cobren menys que ells per feines de valor igual. La circumscripció de la vaga en l'àmbit laboral respon, de fet, a una distorsió androcèntrica sobre el terreny del conflicte social. És cert que el terreny laboral és molt important, però el treball remunerat no és la principal activitat de la major part de les persones. Ni tan sols és l'activitat principal d'una bona part de les persones en edat de treballar, tal com mostra la infografia següent.

Buscar feina, treballar només unes quantes hores, estudiar, fer feina domèstica, estar prejubilat/ada, són activitats principals per a la major part de les dones en edat de treballar i també per a una gran part dels homes. I en totes aquestes activitats i espais es reprodueixen els rols, els estereotips i les jerarquies de gènere. Algunes han començat molt abans de l'edat adulta, i la laboral només en serà la seva cara més visible, la punta de l'iceberg. Així doncs, us proposem una mirada als diferents àmbits que han estat cridats a la vaga.

Vaga laboral: plantar-se quan s'està menys protegida

Com ja és sabut, el món laboral presenta desigualtats importants entre homes i dones, i també ofereix oportunitats molt diverses en funció d'altres factors com l'edat o l'origen. En el cas que ens ocupa, potser l'indicador més popular és la bretxa salarial de gènere. L'any 2015, les dones guanyaven un 15,23% menys que els homes per hora treballada, és a dir, 2,59 € de diferència mitjana (EAES 2015). Si comptem el conjunt dels ingressos obtinguts l'any (independentment de la posició i l'horari que s'ocupi, que són elements que la gran majoria no tria lliurement) aquesta bretxa arriba a ser de 23,9% (EAES 2015). La bretxa salarial reflecteix una situació estructuralment desigual: la baixa presència de dones en càrrecs de responsabilitat -segregació vertical-, el poc valor social dels sectors amb una presència femenina superior al 60% -segregació horitzontal- i el fet que la parcialitat incideix el triple en les dones que en els homes. En aquest context, la sindicació femenina és molt menor que la masculina (el 3,9% dels homes pertanyen a un sindicat, mentre que només ho fan el 2,4% de les dones, segons dades de la segona onada del 2016 del Baròmetre d'Opinió Política del Centre d'Estudis d'Opinió).

La vulnerabilitat més gran, però, es produeix en l'ocupació informal. Aquest tipus de treball és virtualment impossible de mesurar, però s'estima que està feminitzat (especialment a causa del treball domèstic) i ocupat en gran mesura per persones nouvingudes. Evidentment, aquestes persones no tenen dret a vaga, ni prestacions (l'atur, la jubilació, la baixa per malaltia) i viuen el risc continuat de treballar sense cap mena de control o de regulació.

Sense arribar a aquest extrem, però, també hi ha sectors profundament feminitzats dins l'economia formal i que es troben en l'"angle mort" dels mecanismes de protecció, precisament pel fet d'implicar feines que tradicionalment eren fetes de manera gratuïta o en l'economia submergida (la neteja i la cura). Es tracta de les treballadores domèstiques, cambreres d'hotel, les treballadores de l'atenció domiciliària, les auxiliars de geriatria o en l'àmbit de la dependència, per exemple. Es troben en condicions laborals impossibles pel que fa al volum i desgast físic i psíquic de la seva feina, amb contractes per hores o paradoxalment a temps parcial i jornada partida, que possibiliten sous extremament baixos -de pobresa- i situacions que poden arribar a ser generalitzades d'assetjament. Són persones de vegades fora del conveni que els correspondria o amb convenis obsolets, amb nivells molt baixos de sindicació i, afortunadament, amb noves iniciatives sindicals per a remoure aquesta situació.

De motius per a la vaga laboral, n'hi ha de sobres, i així ho han vist els sindicats, que enguany l'han convocada. Però, com hem dit, a la major part de les dones aquesta vaga no les afecta. Treballen, sí, però no en el mercat laboral.

Vaga de consum: no consumir com a forma de protesta

Fer del consum una qüestió política tampoc no és una cosa nova. Els ecologismes, incloent-hi l'ecofeminisme, ho fan des de fa mig segle, aplicant la necessitat d'actuar localment per una transformació global. Més enllà de l'horitzó de la sostenibilitat, l'activisme polític a través del consum ha donat els seus fruits i s'ha dut a terme per motius més o menys lloables. En tot cas, és una manera de fer política on les dones són igual d'actives -o més (vegeu el gràfic més a baix)-, fet que no ocorre en d'altres com la col·laboració amb organitzacions, el contacte amb polítics, l'assistència a manifestacions, etc. Polititzar el consum implica una posició ètica individual, que no necessita una militància organitzada, i, per tant, no paga el "peatge" de la participació en organitzacions on -com sabem- les pràctiques i inèrcies són sovint hostils a les dones; a més, és conciliable amb la multiplicitat de treballs i d'obligacions que duem a terme de manera quotidiana.

Però la vaga del 8-M té en compte una raó més important: les dones són responsables majoritàries del consum quotidià: no de la compra del cotxe o del pis, ni del consum als restaurants, però sí del consum en les despeses periòdiques i imprescindibles per tirar endavant el dia a dia. Ho demostra el fet que el 61,47% dels desplaçaments per dur a terme aquesta tasca els fan elles (EMF 2016). Així doncs, aturar el consum quotidià és una eina que cal utilitzar per situar al centre les reivindicacions feministes, i posar sobre la taula els efectes econòmics (i ecològics!) d'aquesta activitat.

Vaga estudiantil: la reproducció de rols de gènere a l'escola, a l'institut o a la universitat

Les feministes tenim grans esperances en l'educació; una coeducació on s'eduqui les criatures més enllà de les constriccions dels rols de gènere i de la invisibilització de les aportacions femenines al coneixement ha estat l'aspiració clau en l'àmbit educatiu des que aquest es va democratitzar. Durant molts anys, a més, s'ha cregut que la igualtat d'oportunitats educatives era el desllorigador per a la igualtat en la resta d'àmbits (en particular, en el repartiment del treball remunerat entre homes i dones, i en el no remunerat també). I el temps ha demostrat que ho és... només parcialment.

Malgrat els grans canvis produïts, principalment gràcies al caràcter aconfessional de l'escola pública, la utopia d'una escola coeducadora és encara ben lluny de ser real. Actualment, les escoles, els instituts o les universitats transmeten coneixement majoritàriament produït, o protagonitzat, per homes i no han modificat de manera prou rellevant la forta segregació horitzontal en les vocacions professionals. Certament, l'educació formal té reptes molt complexos en les societats actuals, també pel que fa al gènere.

D'altra banda, els centres educatius són majoritàriament ocupats per dones: d'un costat, el professorat (professió feminitzada en el 69,2% segons l'informe ' Las cifras de la educación en España'. Curso 2015-2016). Per l'altre costat, les noies fan trajectòries educatives més llargues que els nois. Així doncs, l'entorn educatiu és un entorn clau per interpel·lar les dones, en particular les dones més joves.

L'ensenyament és un espai d'oportunitats, on les nenes i les joves han protagonitzat una de les principals transformacions socials de les darreres dècades, però al mateix temps és un territori important en la transmissió de les desigualtats, de les jerarquies i dels valors sexistes. Totes dues són bones raons per convocar una vaga de dones i feminista.

Vaga de cures: redistribució i reconeixement del treball no remunerat

El treball de cures es caracteritza, entre altres coses, per ser continuat i inajornable; per exemple, no es pot dir a una criatura que avui no dina, no es pot deixar una persona que ho necessita sense la seva medicació diària o sense la higiene personal. Aquesta característica fa que sigui complicada d'imaginar una vaga de cures; qui pot permetre's el luxe de no anar a buscar la criatura a l'escola? Només algú que sap que hi pot anar alguna altra persona: la parella, l'avi, l'àvia, la cangur o algun altre pare o mare de l'escola. La cura -a diferència d'altres treballs- sovint no es pot deixar de fer.

Malgrat aquesta dificultat, el repartiment equitatiu entre homes i dones del treball domèstic i de cures és, segurament, el terreny cabdal de la lluita per la redistribució econòmica de treballs i de diners. La injusta distribució d'aquest treball en el si de la llar -i la insuficient de responsabilització també de l'Administració pública respecte a això- genera desigualtats immenses als diversos àmbits de la vida per a les dones: implica tenir menys temps per fer la resta d'activitats; estudiar, participar del mercat laboral, tenir temps d'oci, temps per a l'autocura i la salut, per fer esport, per participar de la vida política i associativa, etc. També implica poder ingressar menys diners. Cal tenir en compte que, de mitjana, aquest repartiment desigual suposa que les dones de totes les edats dediquin més de mitja hora diària més que els homes al treball considerat globalment (sigui remunerat o no), tal com s'observa al gràfic següent.

Moltes feministes volen no solament redistribuir la neteja i la cura, sinó revalorar-la també. Que es tinguin en compte a tots els nivells (el laboral, el polític, el social, el personal) les tasques, les atencions, els valors que són necessaris perquè la vida social continuï funcionant. Que sigui practicada per dones i homes, i que sigui tinguda en compte a l'hora de prendre qualsevol decisió pública. Costa negar que la societat funcionaria millor si aquest reconeixement -i repartiment- es produís. La cura és un treball, sí. Però segurament no és només un treball. Tot i això, segurament, per fer visible com n'és d'important cal fer una aturada, una crida d'atenció.

En alguns casos és imprescindible tenir una xarxa cuidadora per poder dur a terme una vaga de cures, i una altra dificultat és que és extremament complicat valorar-ne el seguiment. Tot i això, també hi ha un volum de feina de neteja i cura que sí que es pot deixar de fer. I multiplicitat de maneres de complementar aquesta acció de manera simbòlica ( penja el davantal!), tot enviant el missatge, que pot ser massiu -més enllà de la realització d'un recompte que en tot cas sabem que estan sempre subjectes a interpretacions.

Per tot això, donem suport a aquesta vaga, que és diferent. Creiem que és possible i necessari fer-la. Si ets dona, pots fer vaga de cures, estudiantil, de consum i laboral. Si ets home, pots fer vaga laboral, estudiantil i de consum, però coordina't amb altres homes per assumir les tasques de cura necessàries perquè les dones del teu entorn puguin exercir el seu dret. Consulta els dubtes que puguis tenir aquí.

# data[].attributes.attachment_link.title
Per què la vaga feminista del 8 de març no serà una mobilització com les altres?

# data[].attributes.attachment_link.description
Aquest 8 de març de 2018 es convoca una vaga feminista. Però no és una vaga més. El moviment feminista convoca a una vaga que va més enllà del lloc de treball. Inclou les cures, l'activitat estudiantil i és també una vaga de consum. Per què es fa?

# data[].attributes.body
- Concretar hores de quedada cada dia
- Fer visible el calendari d'actuacions
- cartells per cada dia
- Fer extensiu a la resta de centres de treballs, es podran aprofitar els cartells i accions.
- Oriol fa de contacte amb Immigració amb Habitatge
- Cada matí recordatoris del que es farà cada dia.
- Fer servir d'alarma música cada dia.
- Eslògans estaran demà

# data[].attributes.headline
Sobre el paper dels homes a la vaga del 8M

# data[].attributes.subject
Sobre el paper dels homes a la vaga del 8M

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Porque si no lo hiciéramos seríamos unos esquiroles reaccionarios, como sucedería en cualquier huelga, y, en este caso, machistas, por tratarse de un paro feminista. Así que, para no terminar el artículo en una frase siendo un fraude, es más interesante a mi parecer trascender los porqués y adentrarnos en los qués y en los cómos, sobre todo enel cómo es posible que hayamos llegado hasta aquí. Y lo considero de más interés porque el estadio en el que nos encontramos los hombres con respecto al feminismo está en números negativos. Por tanto es nuestra obligación inaplazable aterrizar en nuestros interiores, hábitos y cotidianeidades para identificarlos, desgranarlos, purgarlos y empezar a (con)vivir de otra manera que lleve a no ser necesarias más huelgas de mujeres (cosa que no vamos a decidir nosotros jamás, que tendremos que ir afrontando cada vez que suceda y que me temo que estamos pero que muy lejos de ese horizonte).

Si sabemos leer entrelíneas, virtud no muy dada entre nosotros, lo que estoy también diciéndonos es que no es momento de palmaditas en las espaldas porque nos hemos dedicado el día del 8 de marzo a cuidar de nuestras abuelas. No es la ocasión para emitir comunicados políticos autorreferenciales sobre cuánto de comprensivos hemos sido los hombres al echar una mano en centros sociales, locales u hogares, ni de calmarnos las conciencias porque hemos seguido a pie juntillas esas listas propuestas por las feministas de cómo apoyar la jornada de lucha. De hecho, los hombres estamos en las antípodas de poder regalarnos estos gestos balsámicos y terapéuticos con respecto al feminismo sea el día que sea.

El día de lucha del 8 de marzo es la punta del iceberg, señalada, empoderada y combativa, de una base diaria invisible -invisibilizada- de luchas permanentes de las mujeres en nuestra sociedad; de un quehacer cotidiano que tira para adelante con un todo no compartido por nosotros. Ellas dan vida y la sustentan mientras nosotros damos vueltas en nuestros egos autónomos. ¿Qué estamos haciendo hoy por la igualdad? ¿Qué haremos el 15 de marzo cuando ya no quede la flor y nata de las fechas de calendario?

Estas labores que las mujeres nos han propuesto para secundar desde afuera la huelga, para mantenerla... ¿en qué posición nos dejan? A mí se me revuelven las tripas porque evidencian a todas luces la injusticia diaria que provocamos. Sinceramente, haciendo el paralelismo con las huelgas al uso -paradigma trabajo/capital- , es como si estuvieran demandando la jornada laboral de 8 horas, exigiendo un mes de vacaciones, o incluso que no se les insulte mientras sirven. Perdón por la licencia en el extremismo, pero hasta me resulta pertinente. Además, ¿nos imaginamos que en las huelgas generales les dijéramos a los empresarios cómo arreglárselas mientras paramos? Pues esto es lo que encima les estamos pidiendo a ellas: que nos den pistas, que sean pedagógicas y nos sigan cuidando... porque estamos tan perdidos como lo podría estar el asqueroso aristócrata el día que le falta su personal. Toda una señal oscura de la profundidad del pozo en el que nos encontramos los hombres en esto del igualitarismo.

He utilizado en más de una ocasión la sentencia de que a los hombres se nos han cambiado todas las preguntas cuando ya nos sabíamos todas las respuestas, y henos aquí ahora en la posición de patrón (cuando ya ocupamos la de patriarca) porque la mitad de la población que sostiene más de la mitad del mundo ha decidido hacer solo suya la herramienta proletaria por excelencia, la huelga. Si los hombres sonreímos ante esto, sintiéndonos orgullosos de nuestras compañeras, nos quedaremos en el folclore de esta arma, en su superficie -cosa que ha ido ocurriendo desafortunada y últimamente en ciertos sectores políticos cuando ha habido el embate de clase-.

Pero si somos capaces de escarbar qué nos están diciendo las mujeres que nos rodean nos daremos cuenta de que son clase enfrentada a la que no hemos dejado de extraerle el plusvalor productivo, reproductivo y emocional. Y, ¿cómo nos hace sentir esto? Solo espero que no ocupemos el lugar de los empresarios cuando se le prepara una huelga de estas características. Y los que muestren resistencias o tilden de radicalismo lo que tenemos enfrente, que se lo hagan mirar cuando les toque a ellos organizarse y reivindicar lo que es suyo.

Pero, ¿y si no somos tan machistas recalcitrantes y en realidad lo entendemos todo y apelamos a que los hombres "se queden en segundo plano atendiendo a los cuidados que las mujeres generalmente realizan"?, como ha hecho público la AHIGE (Asociación de Hombres por la Igualdad de Género). Decir que es demasiado complaciente desde mi punto de vista. Repito, los hombres nos encontramos suspendidos en esta asignatura... lejos del 5 raspado. Y eso de reflexionar sobre la estructura está muy acorde con nuestro género, nos es terreno cómodo y conocido: politizar desde el afuera, entender filosófica y asépticamente, encuadrar la polémica en una parte del cerebro siempre y cuando no se inocule en la sangre, abra entrañas o reviente psicologías. "los hombres no están llamados a la huelga laboral, sino a reflexionar sobre ladesigualdad estructural que subordina, amenaza, discrimina y, en última instancia, asesina a las mujeres" Nosotros necesitamos un zarandeo mayor, una amenaza real, un órdago como el que está organizándose para ver si nos enteramos de una vez por todas, porque estamos siendo actores o cómplices de verdaderos desastres.

Lo mínimo es hacer lo que nos piden en la huelga -sin reconocimiento por ello-, que supera la vergüenza propia, pero el siguiente mínimo es plantearnos qué sucedería si llegara la huelga indefinida de cuidados, producción y reproducción. Ahí estaría el miedo, el colapso, elementos necesarios a veces para poder comprender(nos). Otro aporte imprescindible para este día que llega es la camaradería para con ellas en los centros de trabajo, es decir, que la burguesía -nuestros empleadores- fuera consciente del poder de la compañera trabajadora. No ser un esquirol en este caso no es ir a currar, sino negarnos a suplir ese hueco que dejan en el quehacer cotidiano, no rellenar su vacío, reforzar la huelga, y así también nos ponemos en riesgo nosotros demostrando que creemos en lo que ellas hacen. Si no surgen enfrentamientos con nuestros jefes es porque algo estaremos haciendo mal, actuando de compinches del Capital además de serlo ya del Patriarcado. La pérdida de poder y privilegios debería ser doble, como hombres (compañeros, hijos, hermanos, maridos, etcétera) -que creamos, reproducimos y sacamos tajada del sistema desigual- y también como proletarios -siendo por vez primera la retaguardia con posible castigo-.

Hombres, y con esta apelación me refiero a los que históricamente hemos estado arriba en la estructura social sexual, tomémonos este día de huelga como llamada cardinal de alerta: estamos siendo partícipes de una de las principales injusticias diarias desde que tenemos uso de razón, cuando no culpables de la pura violencia. Si no nos gusta que nos llamen patrón, analicemos con detalle cuándo nos comportamos como tal, cuánto beneficio acumulamos por el sistema de explotación, y manos a la obra. Tenemos de frente un movimiento que nos planta cara porque nos lo merecemos, del que nunca seremos protagonistas porque ya estamos empachados de ocupar esa posición, pero del que tenemos todo que aprender.

Están poniendo en jaque -removiendo, redefiniendo-, en este caso, los conceptos clásicos de huelga, de proletariado y de sindicatos... dejémonos poner en jaque a nosotros. Los reyes del tablero debemos caer, porque solo del levantamiento feminista puede salir la transformación sexual (de los sexos) que nos toca. Y que conste, ya es tarde para ir pidiéndole consejos y guías por dónde tirar; a dudar, a arriesgar, a errar pero a trabajar.

# data[].attributes.attachment_link.title
Ni patriarcas ni patrones. ¿Por qué los hombres debemos apoyar la huelga feminista? - Apuntes de clase

# data[].attributes.attachment_link.description
Lo mínimo es hacer lo que nos piden en la huelga -sin reconocimiento por ello-, que supera la vergüenza propia, pero el siguiente mínimo es plantearnos qué sucedería si llegara la huelga indefinida de cuidados, producción y reproducción. Ahí estaría el miedo, el colapso.

# data[].attributes.body
Enllaç on trobar informació de la vaga, dels motius i dels drets.

# data[].attributes.attachment_link.description
Manifest 8M JUNTES SOM MÉS! Avui, 8 de Març, les dones de tot el món estem convocades a la VAGA FEMINISTA. Cada 8 de març celebrem l'aliança entre dones per a defensar els nostres drets conquistats. Ens precedeix una llarga genealogia de dones activistes, sufragistes...

# data[].attributes.body
- Organitzar activitats durant tota la setmana durant els 25 minuts de l'esmorzar.
- És una vaga que va més enllà de la vida laboral, per això cada dia volem centrar-nos en visibilitzar diferents àmbits i espais de desigualtats: dilluns - Violències, dimarts - Consum, dimecres - Laboral i Divendres - Cures.
- El dijous es farà una lectura de manifest, però no hem volgut organitzar cap acte, per respectar el dret de vaga.
- Accions que siguin visibles: per ex. caixes, globos, etc.

# data[].attributes.body
Saleta Fabra - Mireia Salas
Recull de dades relacionades amb les temàtiques que es treballaran cada dia.

# data[].attributes.body
Maria González i Maria Villaró
- Es prepararà el missatge de l'outlook per visualitzar que estem de vaga.
- Prepararan els elements gràfics re

# data[].attributes.body
- Marta López (globos)
- Núria Rodríguez
- Júlia Abelló
_  Reyes Pedrerol
-Isabel López

# data[].attributes.body
Al matí, a totes les taules de l'ACJ,la DGJ , SIM i el CAD hi haurà una copia del Manidest 8M.
En la franja d' Aturada de Vaga (11.30-13.30) es faran les accions següents:
A les 11.30 a entrada calàbria de convocatòria de totes treballadores i treballadors
. Es punxaran els globus,
. Es llegirà  el manifest (per part de dones). El teniu més avall en pdf, o a les vostres taules. La intenció, és que sigui llegit per vàries dones. Fer foto
Apunteu-vos a la llista les que volgueu llegir:
Isabel, Mònica, Anna,

# data[].attributes.body
- Portar davantals
- boles de càrregues
- Fer servir el rotllo de paper gran per desplegar-lo al passadís i fer un gran horari amb les tasques i càrregues de les dones. Necessitem rotuladors.
- Preparar alguns cartells previs (Júlia
- Netejar cartells i tot el que s'ha generat durant la setmana.

# data[].attributes.attachment_link.description
¿Qué es la huelga feminista? http://hacialahuelgafeminista.org/ Venimos de lejos, tenemos una larga historia feminista, y un recorrido de muchos 8 de marzo tomando la calle, la plaza, la palabra con el propósito de subvertir el orden del mundo y el discurso heteropatriarcal, racista y neoliberal.

# data[].attributes.body
- Rita Bofarull
- Marta López
- Júlia

# data[].attributes.headline
Resposta automàtica fora oficina Outlook

# data[].attributes.subject
Resposta automàtica fora oficina Outlook

# data[].attributes.body
Avui 8M fem vaga feminista.

Si nosaltres ens aturem, el món s'atura

#EnsAturem #VagaFeminista

https://vagafeminista.cat/manifest-8m/

# data[].attributes.body
ALGUNA MÉS? :)

- Júlia Abelló
- Isabel López :)
- Núria Margarit

# data[].attributes.body
18:30h Passeig de Gràcia/Diagonal - Barcelona

# data[].attributes.body
Podríem fer un esmorzar a l'espai de menjador de coses portades de casa. És a dir, no anar al bar a esmorzar. Es farà a la zona visible del bar.
Es penjaran cartells al bar
- Música per l'esmorzar (altaveus Núria)

# data[].attributes.body
Isabel López
Míriam Tintoré
Marta Vilardell

# data[].attributes.body
- Reyes Pedrerol
- Neus Alberich
- Anna Puig
- Jesusa Rodríguez

# data[].attributes.body
Estem preparant 3 dossiers entorn les dones joves: una selecció d'audiovisuals (pelis i documentals) amb protagonisme de dones joves; un dossier temàtic sobre dones joves i un dossier de premsa sobre dones joves i desigualtats. La intenció és fer-ne difusió durant la setmana del 8.

# data[].attributes.body
- Lectura de poesia, just quan acabi el minut de silenci. Necessitem micro (Miquel)

- Presentació de dades! S'imprimeixen cartells i octavetes

- Xapes per tota la setmana (Marta Vilardell) o pensar alternatives (com per exemple les samarretes de l'estiu és teu)

# data[].attributes.headline
Vídeo d'interès sobre les relacions lliures de violència "El sexismo también sale de fiesta"

# data[].attributes.subject
Vídeo d'interès sobre les relacions lliures de violència "El sexismo también sale de fiesta"

# data[].attributes.body
Des de l'observatori Noctámbulas es presenta aquest n vídeo que en poc més de 4 minuts desmunta mites i proposa maneres de fer per a unes relacions lliures de violències.

# data[].attributes.attachment_link.title
El sexismo también sale de fiesta: ¡desmontemos mitos!

# data[].attributes.body
Inflar globus liles amb dades relacionades amb les desigualtats laborals i penjar-los a les escales
Els globos es petaran l'endemà.

# data[].attributes.headline
Com fer un poema feminista fent servir cançons masclistes.

# data[].attributes.subject
Com fer un poema feminista fent servir cançons masclistes.

# data[].attributes.body
Poetry Slam

# data[].attributes.attachment_link.title
Cómo hacer un poema feminista con canciones machistas

# data[].attributes.body
en aquets llistat hi ha 101 pel·lícules que superen el Test Bechdel (https://es.wikipedia.org/wiki/Test_de_Bechdel), per si a algú li interessa.

https://www.filmin.es/blog/101-peliculas-que-si-superan-el-test-de-bechdel

# data[].attributes.body
Còmics per si a algú li interessa

·         “Fun Home” d’Alison Bechdel

·         “Valerosas” de Pénélope Bagieu (ttps://www.dibbuks.es/es/catalogo/valerosas-1-mujeres-que-solo-hacen-lo-que-ellas-quieren)

·         “Idiotizadas, un cuento de empoderadas” de Moderna de Pueblo(http://modernadepueblo.com/idiotizadas/)

·         “Una mujar Rebelde”, “Fire!! The Zora Neale Hurston Story” de Peter Bagge (http://www.xn--vietario-e3a.com/la-mujer-rebelde-peter-bagge/)

Col·lecció de biografies “Petita i gran”: http://www.albaeditorial.es/php/sl.php?shop.showprod&nt=7455&ref=97884-90650394&fldr=4#.WpgNXmrOWih

# data[].attributes.body
Riot GRRRL (https://es.wikipedia.org/wiki/Riot_grrrl)
Es podria fer una llista Spotify