# data[].attributes.attachment_link.title
Kultura a společnost starověkého Řecka_6

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
O starých Řecích máme velmi vysoké mínění a archeologické nálezy u nich dokládají nebývalé znalosti matematiky či dalších věd. Řekové byli skutečně na velmi vysoké úrovni, jejich společnost měla řád a byli na určitém stupni schopni i demokracie. To byl ovšem v mnohém svět výhradně mužský. Ženy se ve starořecké společnosti netěšily ani zvláštnímu postavení, ani rovnoprávnosti.

Ženy byly ve starém Řecku spjaty s domácností

Vzhledem k tomu, že některé řecké výdobytky a myšlenky považujeme za velice moderní a stále platné, naše smýšlení o tom, jak Řekové skutečně žili, může jednoduše sklouznout k utopistickým představám o právní společnosti, kde se měli všichni více či méně dobře. Faktem je, že o skutečném každodenním životě obyvatel antického Řecka mnoho nevíme, a o to méně o ženách. Muži byli rozhodně vůdčími postavami ve všech směrech a jen výjimečně se některé ženě podařilo také prosadit. Ženy mohly být i vzdělané, ale nebylo to pravidlem. Jejich výuka směřovala víc k uměleckým činnostem a péči o domácnost. Nešlo ani tak o rozvíjení jejich intelektu a osobnosti, jako spíš o nabytí kvalit, které muži u manželek potřebovali.
Ženská pozice ve společnosti totiž byla typicky spjatá s domovem, dětmi a péčí o manžela. Žena, které se provdala za movitějšího muže, nemusela všechny práce vykonávat sama. Mohla mít nejen služebnictvo, ale také otroky, kteří v domě pracovali. Taková žena sice měla více prostoru pro něco jiného než jen domácnost, děti a manželské povinnosti, ale často tento čas využívala k ručním pracím nebo návštěvám přátel.

Krása a láska antických Řekyň

Ženy byly také velmi odlišně vnímány v kultuře. Jejich krása sice byla objektem zájmu, ale rozhodně ne takovým jako mužská dokonalost snoubená s intelektem. Ideou o docílení dokonalého těla a bystré mysli byli Řekové proslulí, na ženy ale pohlíželi docela jinak. Krása sice byla plus, ale mohla za ní stát také vypočítavost, manipulace a další negativní charakterové rysy.
Pokud pohlédneme na řecké bohy, tak i zde se neustále objevuje hněv, trest, nevěra, manipulace a podmanění. Také v životě starých Řeků se nevěra objevuje často, ale smí být bez problémů páchána pouze muži. Milenci provdaných žen mohli být beztrestně zavražděni jejich manžely, zatímco jejich vztahy s prostitutkami, ale také jinými muži, byly nedotknutelné.

Vdané ženy nesměly volit, účastnit se veřejných shromáždění, ani zastávat vyšší funkci státního úředníka. I na to je ale potřeba podívat se očima Řeka. Dívky, jež byly provdávány na základě příkazu jejich otců ve věku okolo 13 let, asi jen těžko mohly aspirovat na nějaké vyšší posty nebo být poradním hlasem. Ve věku, který považujeme za dospělost, už měly několik dětí a jen málokterá žena mohla pomýšlet na jakýkoli jiný osud než být součástí domácnosti. Nejlepší možný vztah mezi manžely mohl být nejspíš jen přátelský. Muž neměl důvod ohlížet se příliš na svoji ženu, obvykle měl další vztahy, někdy i trvalé, a ženy ve společnosti fungovaly spíš jako nástroj ke spojení rodů a udržení peněz a moci než jako rovnocenný partner. Manželství obecně nebylo o vztahu, ale rozhodně o povinnostech ve společnosti a sociálních vazbách.

Rozhodnutí o životě ženy bylo téměř bezvýhradně na mužích

Aby toho nebylo málo, rozvody byly též pod taktovkou mužů. Manžel se mohl rozvést bez udání důvodu, jen musel vrátit věno. I žena mohla opustit dům, ale znamenalo to pro ni velký společenský úpadek, jen těžko soudit, zda by byla přijata rodiči zpět. Třetí možnou variantou - a rozhodně využívanější než odchod manželky - bylo povolání dcery zpět domů jejím otcem. Takto mohl manželství ukončit otec nevěsty, ale jen v případě, že neměla děti. Tento způsob rozvodu byl využívaný zpravidla pro to, aby byla rozvedená žena znova provdána za lepší partii.
Ženy dědily po svých předcích jen v případě, že nebylo jiných mužských dědiců. Nicméně i v tom případě skončilo dědictví u muže, buď manžela nebo otce. Pokud neměla žena takového příbuzného, který by s jejím majetkem nakládal, pak byla rychle provdána za blízkého příbuzného, který zastal tuto funkci. Šlo především o udržení majetku v rodině, a proto jediné skutečné vlastnictví ženy spočívalo v šatech a špercích, které dostávala darem většinou od příbuzných.

Žena nebyla v Řecku vnímána všude stejně

Ačkoli pozice žen v Řecku nebyla záviděníhodná, nebylo to mu vždy a všude stejně. Řecko bylo rozdělené na městské státy, z nichž nejslavnější - Athény a Sparta byly vždy příkladem jinakosti a různého pohledu na způsob života. Právě ve Spartě se ženy těšily mimo jiné i odlišným povinnostem, ale i právům. Procházely náročným fyzickým tréninkem a běžně studovaly podobně jako spartští muži, ale také mohly vlastnit půdu nebo pít víno. Vzhledem k tomu, že muži žili v kasárnách, ženy byly zodpovědné za fungovaní společnosti mimo vojenské ubikace. Proto byly Sparťanky velmi odlišné od žen v jiných částech Řecka.

Zajímavé skutečnosti a několik málo detailů o rozdílech mezi ženami v antice zmiňuje toto video v angličtině.

Dochovaly se také důkazy a díla významných antických Řekyň. Sapfó z Lesbosu byla významná básnířka, známá je i spartská královna Gorgó, manželka slavného Leónida, nebo také Agnodiké z Athén, která byla první lékařkou a dulou, poté co vystudovala lékařství v přestrojení za muže. Víme také o mnohých ženách, jež se angažovaly ve filozofii a dalších vědách. I hrstka žen svědčí o tom, že ve starém Řecku existovaly ženy průkopnice, které své postavení před muži uhájily.

Zdroje: https://en.wikipedia.org, https://www.worldhistory.org

# data[].attributes.attachment_link.title
Dotyk | Jak se žilo ženám ve starém Řecku: žádná rovnoprávnost, chovali se k nim hrozně

# data[].attributes.attachment_link.description
Dotyk - O starých Řecích máme velmi vysoké mínění a archeologické nálezy u nich dokládají nebývalé znalosti matematiky či dalších věd. Řekové byli skutečně na velmi vysoké úrovni, jejich společnost měla řád a byli na určitém stupni schopni i demokracie. To byl ovšem v mnohém svět výhradně mužský.

# data[].attributes.attachment_link.title
Hoplíta, peltast a triéra – tři pilíře vojenské moci starověkých Athén

# data[].attributes.attachment_link.description
Starověké válečnictví je intenzivně analyzováno nejen vědci, ale proniklo i do filmů. Mezi nimi je v poslední době zřejmě nejvýraznější film…

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Antické Řecko bylo rozsáhlou tisíciletou říší období starověku, v níž byly zavedeny základní typy, materiály a design evropského oděvu, obuvi a pokrývek hlavy, galanterie a šperku. Z antického Řecka převzala středověká a novověká Evropa i Středomoří svrchní oděv. Odívání se rozvíjelo ve třech historických obdobích, především v pevninském Řecku, na ostrovech v Egejském moři a v Malé Asii, s některými územními odlišnostmi a vlivy.

archaické období 8.- 6. století př. n. l., řecká móda čerpala z odívání říší Blízkého Východu

klasické období, asi léta 500-325/320 př. n. l., nejvýznamnější tvůrčí období

helénské období - 3. stol. př. n. l. až 1. století n. l., řecká móda pronikla do Itálie (Řím) a Egypta

Oproti pravěké užitkové funkci oděvu, kdy člověk potřeboval především tepelnou a mechanickou ochranu těla před nepřízní podnebí, počasí a před zraněními, v Řecku se postupně rozvíjejí principy: 1. jednoduchost; 2. skladebnost; 3. estetika, 4. unisex (nerozlišuje typy mužského a ženského oděvu) 5. módní trendy jen v dekoru či ve šperku. Oděvní tvorba se pro svobodného člověka (tedy střední a vyšší společenské vrstvy) stává disciplínou uměleckých řemesel. Poprvé v historii bylo lidské tělo podtrhováno jako dokonalé a výjimečné ve svých tvarech a proporcích a stalo se cílem umělecké tvorby. Tvůrci v souladu těla a oděvu hledali řád, zákonitosti aranžování (princip symetrie, asymetrie), kladli důraz na proporce, rozměry, vyváženost. Dále se zaměřovali na volbu materiálů a barev.

Len, vlna (tkaniny, pleteniny, plsti), vzácně bavlna (dovoz z Egypta), vzácně hedvábí (dovoz z Číny nebo z Persie), kůže a kožešiny, palmové listy, lýko, ostatní. Hlavním problémem poznávání řeckého antického oděvu je mizivé množství dochovaných příkladů, zpravidla jde jen o části oděvu, spíše jen fragmenty či vlákna. Proto jsou oděvy zkoumány ze sochařských a malířských památek.

Tkaniny: základním materiálem šitého oděvu je vlněná tkanina nebo lněné plátno. Oděv má základní rozměry dané šířkou tkalcovského stavu, na němž se látka tkala, nerozstříhávala se ani nesešívala dohromady. Látky byly tkané z různě hrubých nebo jemných přízí, byly buď jednobarevné, nebo vzorované či vyšívané, také s třásněmi. Vzor byl diktován technikou tkaní, nejčastěji to byly kontrastní černé, modré nebo červené pruhy,

Jasné linie, jednoznačnost, honosné řasení, jemnost záhybů, pohodlnost při nošení a vzdušnost jsou typické. Oděv má rozměry lidského těla doplnit a vyladit, nikoliv potlačit, například tlouštík zůstane tlustý, a v oděvu bude pokud možno symetrickou koulí. Sešívané boční strany šatů se v Řecku objevovaly ojediněle. Byly jen vertikálně řaseny do záhybů, které připomínají řecké, zvl. dórské sloupy. Uspořádání šatů diktuje na jedné straně materiál, na druhé straně dobové módní předpisy. Střižený šat v dnešním slova smyslu Řekové neznali. Proporce šatů jsou harmonicky vyváženy s heslem „všeho s mírou". Módní výstřelky byly vyhrazeny kurtizánám. Základem symetrie oděvu je pravoúhlý kus látky. Oblečení se podřizuje tělu, respektuje a podtrhuje jeho přirozené linie, dodržovala se volnost rozměrů. Dlouholetý vývoj antického šatu prověřil požadavky na kvalitu materiálu, jeho hřejivost nebo prodyšnost, na pohodlnost. Šaty se nosily přímo na nahém těle.

Základní sestavu oděvu tvořily tři části - chitón, peplos a jeden z dále jmenovaných plášťů. Spojením vypovídaly o společenském postavení nositele.

chitón - spodní košile z vlny nebo lnu, s krátkými rukávy ("téčko) nebo bez nich, sepjatá sponou či 2 sponami na ramenou; krátký chitón se nazýval dórský a převládal u mladších věkových kategorií a vojáků, dlouhý chitón upřednostňovali starci, ženy, veřejně činní muži a aristokracie. Záhyby byly hluboké a pravidelné. Ženy využívaly šíři materiálu k přehození látky přes paže. V samotném chitónu se však ženy na veřejnosti nepohybovaly. Přes něj se zahalovaly do pláště zvaného peplos, který se skládal z jednoho či dvou kusů látky a byl sepnut na ramenou a bocích, či pláštěm.

Claina - krátká pláštěnka přes chitón, v Homérově době barvená purpurem nebo vyšívaná

Peplos (2. pád j.č.: peplu) - dlouhé ženské šaty, iónský peplos byl na bocích sešívaný, dórský jen sepjatý sponami. Peplos se od chitónu lišil tím, že se překládala látka v horní části na hrudi a zádech, přeložení látky se mohlo lišit v délce, počtu sepnutí a v množství dalšího visícího materiálu. Šíře látky byla v rozpětí do tří metrů. Peplos se často zhotovoval z hrubší vlny, a vytvářel tak hluboké záhyby. Bohaté ženy preferovaly jemnější tkaniny a více vrstev. Peplos byl často doplňován o zlaté pásky na bocích. V každém období řeckých dějin byl preferován jiný druh peplu - počínaje úzkým, nenařaseným s krátkým přeložením a přepásáním v pase přes bohatě nařasený na bocích až po peplos s hlubokým překládáním pod pás se stužkami do kříže přes hruď.

Chlamys (2. pád j.č.: chlamydy)- krátký plášť, pánský, vojenský či jezdecký, spjatý na pravém rameni sponou; původem z Thessalie, nosil se k němu klobouk zvaný petasos nebo pilos. Od vlády Alexandra Velikého byl pláštěm panovníka.

Himation - dlouhý řasnatý plášť, nejméně pod kolena; starší muži si jím přikrývali šíji a ramena, mladší jej nosili krátký, často přehozený přes jedno rameno. Ženy si jej také přetahovaly přes hlavu.

Faros - svrchní luxusní plášť, nošený přes chitón, zvláště aristokracií. Nosili jej ženy i muži. Plášť tvořil jediný kus látky zachycený sponou. Obměny vzhledu závisely na kvalitě i síle materiálu a způsobu, jakým lidé svůj oděv na sobě upravovali. Plášť tak jako chitón byl vyroben v různých provedeních, barevném typu, různém vzoru a jakosti. Jako materiál se používalo tuhé, těžké, tmavě fialové sukno z ovčí vlny, méně lněné plátno. Pláště sloužily hlavně v zimních měsících nebo při nevlídném počasí.

Spodní prádlo se nenosilo. Stužky, pásky, pásy či štoly ovinuté kolem těla sloužily jako podpůrné prostředky pro krásný vzhled, modelaci i tvarování křivek. Například ženy podpíraly svá ňadra látkovým nebo koženým pásem, který bránil pohybu ňader při chůzi.

Významnou roli hrály kromě materiálu barvy: například: bílá označuje aristokracii, černá, purpurová, tmavě zelená a šedá jsou barvy smutku, zelená, šedá a hnědá jsou barvy venkova. Důležitým prvkem bylo řasení, přepych na šatech, prodloužený rozměr a ozdoby na oděvech.

Základní souprava oděvu se nosila doma, ke spaní, k práci, ale i ve společnosti. Jeden typ šatů sloužil pro všechny příležitosti. Svá specifika funkčního designu, materiálů i barevnosti měla vojenská výstroj (např. kyrys, nárameníky, rukavice, nákolenky/holeně, přilba s chocholem v barvě jednotky, souprava řemenů k zavěšení zbraní).

Řekové nejčastěji chodili doma bosí a venku v sandálech splétaných z řemínků a na kožené podešvi. Kůže obuvi prostých lidí byla přírodní, stejně jako vojenských bot, které měly vysoké svršky nebo z ochranných důvodů zvlášť navlékané a šněrované holeně. Podobně i luxusní boty mohly mít kombinaci sandálů s pevnou holení, na které kůže bývala obarvena do odstínů tmavě červené, žluté nebo černé. Nejčastěji ji zdobily ornamenty se symboly chránícími před zlem, kovovými či koženými ozdobami. Sandály se nosily převážně v subtropickém pásmu, což byla v většina řeckého území; na zimu byly boty vykládány plstí nebo kožešinou. Shodný design mívaly opasky.

V šatníku řeckého člověka nezáleželo na pestrosti typů oděvů, ale na počtu a jejich organizaci. Podle slov filosofa Xenofóna: „ Je velmi krásné pozorovat obuv přesně seřazenou, i šaty rozdělené podle potřeb nositele".

Dámské účesy bývaly upraveny do vln, drdolů či nakadeřeny do drobných loken, mezi nimi někdy vytrhávané "pěšinky", jak je známo i ze současných afrických účesů. Účes býval zdoben stužkou nebo čelenkou. Klobouky se v tomto období nosili málo, ženy užívaly pilos nebo si hlavu překrývaly pláštěm.

Pánské účesy byly jednoduché, vlasy krátké, plnovous také, dlouhý plnovous byl vyhrazen starcům. Jako ocenění nosili muži ve vlasech věnec, buď z čerstvých ratolestí vavřínu, nebo tepaný ze zlata či stříbra.

Často upevňovaly, strukturovaly či dotvářely oděv, jeho siluetu. Jejich množství bylo nepřeberné. Tvořily je čelenky s diadémem, věnce, náušnice, spony, náhrdelníky, prsteny a náramky, vyrobené z různých materiálů podle společenského postavení nositelů: zlaté s drahokamy, perlami a se smaltem pro nejvyšší vrstvy, stříbrné, měděné či bronzové pro ostatní, železné či olověné prsteny nosili vojáci. Řecké šperkařství získalo věhlas především po skončení řecko-perských válek. Do té doby se zhotovovaly hladké prsteny bez výzdoby, s rytou reliéfní gemou: kameje sloužily jen pro ozdobu, intagliemi se pečetily smlouvy a jiné důležité dokumenty. Ze šperků to byly především náušnice a prsteny, které se časem rozšířily do všech společenských vrstev. Gemy dodávali specializovaní rytci drahokamů. Preferovanými drahokamy byly karneol a chalcedon, za přijatelnou cenu se daly koupit jaspisy a acháty, stejně jako malé perly. Po zpřístupnění cesty do Indie Alexandrem Velikým začali Řekové pracovat i s granáty - almandiny. Šperky prošly mnoha obdobími vývoje, nejdůležitějším v helenistickém období. Šperky byly zdobené plastickými nebo rytými emblémy ochrannými, náboženskými motivy či scénami ze života. z mušlí či slonoviny, kolem roku 1400 př. n. l. se začaly používat k výrobě šperků kousky zlata, stříbra, bronzu, nebo perly, polodrahokamy a drahokamy (ametysty, smaragdy, sardonyx) či sklo, smalt. Na počátku byly ozdoby provedením a vzory jednodušší než na jiných územích. Šperky byly nošené zejména při vystoupeních či oslavách nebo zvláštních příležitostech. Nositeli byly často ženy, aby ukázaly, jak jsou zámožné, či svou ochrany před zlem nositelkám nebo jako zprostředkovatel dodávající majitelce nadpřirozenou sílu. Šperky se často dávaly bohům.

Ludmila Kybalová, Olga Herbenová, Milena Lamarová: Obrazová encyklopedie módy. Praha 1973, s. 58

MORANT, Henry de. Dějiny užitého umění: od nejstarších dob po současnost. Praha: Odeon, 1983. 573 s.

Ludmila Kybalová, Olga Herbenová, Milena Lamarová: Obrazová encyklopedie módy. Artia Praha 1973, s. 57

SVOBODA, Ludvík. Encyklopedie antiky. Praha: Academia, 1973. 741 s.

Literatura

Ludvík Svoboda a kolektiv: Encyklopedie antiky, Academia, Praha 1973, s. 428-429, heslo Oděv

Ludmila Kybalová, Olga Herbenová, Milena Lamarová: Obrazová encyklopedie módy. Artia Praha 1973, s. 57-66

Ottův slovník naučný - svazek 12, str. 213 - heslo Chitón

# data[].attributes.attachment_link.description
Antické Řecko bylo rozsáhlou tisíciletou říší období starověku, v níž byly zavedeny základní typy, materiály a design evropského oděvu, obuvi a pokrývek hlavy, galanterie a šperku. Z antického Řecka převzala středověká a novověká Evropa i Středomoří svrchní oděv.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
V antickém Řecku je poprvé v dějinách lidské tělo pokládáno za jakési zrcadlo dokonalosti živého organismu v přírodě. U lidského těla a s ním i u oděvu se hledá: řád, uspořádání, proporce, symetrie a vhodnost.

Řád je dán šířkou tkalcovského stavu. Látka se nestříhala ani nesešívala. Byla jen svisle řasená do záhybů, které připomínají dórské sloupy.

Uspořádání je dáno materiálem a střihem. Střižený šat v dnešním smyslu ale řecký oděv neznal.

Proporce jsou harmonicky vyvážené. V Řecku vzniklo heslo „všeho s mírou". Přísně se dodržovalo. Nikdy nedocházelo k výstřelkům, které by narušily proporčnost a vyváženost.

Symetrie - udává jí pravoúhlý kus látky, z kterého je šat upraven. Ten respektuje přirozenou linii těla.

I vhodnost se dodržovala. Filosof Xenofón říká: „ Je velmi krásné pozorovat obuv přesně seřazenou, i šaty rozdělené podle potřeb nositele ."

V nejstarším období - na Krétě - nosili muži krátkou bohatě zdobenou bederní zástěrku. Přes ramena si oblékali jakési pláštěnky, připevněné sponou na jednom rameni. Vlasy měli muži zakryté helmou nebo kloboukem se širokou střechou. Oblíbené byly polovysoké, vyšívané boty s podpatky. Jako doplňky vynikaly drahocenné pásy se zlatými figurkami, k nimž se připevňovaly dýky. Příslušníci královského rodu navíc nosili náhrdelníky, prsteny, náramky.

V krétské kultuře ale udávaly módní trendy ženy . Fajánsová figurka bohyně s hady je známá po celém světě. Charakteristické jsou široké sukně, obyčejně zdobené volány, malá zástěrka, živůtek s těsnými rukávy a velice hlubokým výstřihem, který odhaloval celá ňadra.

Úplně jiný oděv můžeme vidět v klasickém Řecku . Podle dochovaných dokladů můžeme sledovat jeho dlouhý vývoj. Nejstarší šat, který je znázorněn na plastikách, ukazuje velmi těžkou drapérii (dekorativně zřasenou látku šatu) , která tělo skrývá. Vynikal vlněný materiál, který užívali především Dórové. Ženský šat se nazývá PEPLOS, je popisován už Homérem.

Pozdější jónský CHITÓN je již z plátna, které umožňuje lehkost pohybu a lépe splývá podél těla. Nosil se přímo na holém těle. (Jen pro zajímavost: spodní prádlo se objevuje až v 16. století). Chitón je košilovitý, krátký, na ramenou sepnutý sponami. Nosili jej pracující lidé, mládež a bojovníci. Ženy, muži kteří nepracovali, starci a aristokracie nosili dlouhý chitón.

Přes chitón se v nejstarších dobách nosil plášť (FAROS). Nosila jej aristokracie. Býval z drahocenného plátna egyptského původu, červené barvy. Později se prodloužil a nazýval se HIMATION. Starší muži si jím zakrývali šíji a ramena, mladší jej přehazovali jen přes jedno rameno a ženy si ho přetahovaly přes hlavu v dešti.

V klasické době se objevuje nový plášť - CHLAMYS. Užíval se při jízdě na koni a na cesty. V nepohodě se k němu nosil široký klobouk nazývaný PETASOS nebo PILOS.

Při sportu si muži přidržovali vlasy stužkami a čelenkami. Od 5. stol. př. Kristem nosili ale většinou krátké vlasy. Teprve za doby Alexandra Velikého si začali také upravovat (případně holit) vousy.

Řemeslníci vyráběli sandály na kožené podešvi. Používaly se k vycházkám na ulici. Doma chodili chudí i bohatí většinou bosi.

V helénistickém období přišel ke cti opět dórský peplos, ovšem byl zdoben pruhy, ve kterých byly vetkány geometrické a figurální motivy. V helénistické době, kdy vliv Řeků pronikl do Itálie, Egypta a Asie, ztratilo ale bohužel řecké umění a s ním i oděv zářivost a jasnost, která byla typická pro jeho počáteční dobu
Použitá literatura :
L. Kybalová, O. Herbenová, M. Lamerová, Obrazová encyklopedie módy. Kateřina Matušková, sekunda, 28. XII. 2003.
(na www.crg.cz umístěno 18. XI. 2004)

# data[].attributes.attachment_link.description
V antickém Řecku je poprvé v dějinách lidské tělo pokládáno za jakési zrcadlo dokonalosti živého organismu v přírodě. U lidského těla a s ním i u oděvu se hledá: řád, uspořádání, proporce, symetrie a vhodnost. Řád je dán šířkou tkalcovského stavu. Látka se nestříhala ani nesešívala.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Množství fascinujících legend, příběhů, bájných postav i symbolů.. to vše se skrývá pod pojmem řecká mytologie. Starověké Řecko bylo vyspělou civilizací a zvídaví Řekové se snažili popsat a vysvětlit vše kolem sebe, včetně přírodních úkazů i stvoření světa. A tak vznikli řečtí bohové, bájní hrdinové i mytologické příšery.

# data[].attributes.attachment_link.description
Množství fascinujících legend, příběhů, bájných postav i symbolů.. to vše se skrývá pod pojmem řecká mytologie. Starověké Řecko bylo vyspělou civilizací a zvídaví Řekové se snažili popsat a vysvětlit vše kolem sebe, včetně přírodních úkazů i stvoření světa. A tak vznikli řečtí bohové, bájní hrdinové i mytologické příšery.

# data[].attributes.headline
Jak se stravovali ve starověku? Anglicky, ale srozumitelně!

# data[].attributes.subject
Jak se stravovali ve starověku? Anglicky, ale srozumitelně!

# data[].attributes.attachment_link.description
Learn more about the history and origins of cooking, food and the culinary arts.

# data[].attributes.headline
ZDROJ - Antické řecko, monumentální stavby a bitvy

# data[].attributes.subject
ZDROJ - Antické řecko, monumentální stavby a bitvy

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
9.2.2021, 08:41 > Starověk > Antické Řecko

Přestože dnes jsou bitvy u Thermopyl a Salamíny oslavovány jako velká řecká vítězství, ve své době ještě o vítězi Řecko-Perské války zdaleka nebylo rozhodnuto. I přes značné ztráty disponoval perský král Xerxes stále násobně větší silou, než mohly dát dohromady řecké městské státy. Obě zmíněné bitvy však do srdce perského krále zasadily strach. Právě ten ho dost možná přivedl k rozhodnutí, díky kterému se dějiny odvíjely tak, jak je dnes známe. pokračovat

Doba čtení 5 minut

17.9.2020, 12:11 > Starověk > Antické Řecko

Jen těžko byste hledali člověka, který nikdy neslyšel o olympijských hrách. Co ale víme o jejich původu? Jejich současná podoba je velice vzdálená od původních řeckých her.

Olympijské hry nebyly jedinými starořeckými hrami. Šlo o jedny z tzv. Panhelénských her, do kterých patřily pýthické, isthmické, olympijské a nemejské hry. Ty se všechny konaly cyklicky ( periodos) tak, aby nedošlo k jejich vzájemnému překrývání. Jedno období, během kterého se vystřídaly pokračovat

Doba čtení 5 minut

10.9.2020, 07:36 > Starověk > Antické Řecko

Ve své době byl označován za blázna a povídání o jeho cestách nikdo nevěřil. Pýtheás z Massalie byl však pravděpodobně jedním z největších antických cestovatelů a objevitelů. Až ve 20. století jsme začali zjišťovat, že jeho cesta možná nebyla tak smyšlená. Pýtheás byl tak zřejmě prvním Řekem, který se dostal až k severnímu polárnímu kruhu.

Řekové ve svém zlatém období zakládali mnoho kolonií na pobřeží černého a středozemního moře. pokračovat

Doba čtení 6 minut

9.9.2020, 07:38 > Starověk > Antické Řecko

Většina lidí si spartské bojovníky představuje jako polonahé kulturisty s koženými trenkami a rudými plášti. Právě tak nám je vykreslil film 300, asi nejznámější filmové zpracování bitvy od Thermopyl. Film však vizuálně značně kopíruje nerealistickou komixovou předlohu. Jak tedy doopravdy spartští válečníci vypadali a s jakými zbraněmi dlouhé dny trápili perské vojsko?

Nejznámější část řecké armády tvořilo 300 vybraných spartských rytířů, kteří bojovali jako tzv. hoplíté. Tento název je odvozen od nejvýraznější části jejich zbroje - kulatého štítu Hoplon. pokračovat

Doba čtení 3 minut

26.8.2020, 09:48 > Starověk > Antické Řecko

Marathon, slovo, které zná každý. Ne každý již ale ví, že název tohoto závodu byl odvozen od bitvy, která se odehrála 14. září 490 př.n.l. Následky bitvy u Marathonu byly opravdu dalekosáhlé. O několik let později podnikla Perská říše jako pomstu obrovskou invazi do Řecka. Její součástí byly slavné bitvy u Thermopyl nebo Artemisia. O více jak století později se za Perskou invazi mstil zase jeden jeden mladý král ze západu, jeho jméno bylo Alexandr. A byla to právě bitva u Marathonu, která dala do pohybu tyto události které otřásaly antickém světem. pokračovat

Doba čtení 5 minut

30.7.2020, 02:00 > Starověk > Antické Řecko

Demokracii dnes v západním světě bereme jako samozřejmost. Nebyla s námi však na světě vždy. První náznaky demokratických států se začaly objevovat již ve starověku. Avšak tehdy si lidé pod demokracií představovali něco zcela odlišného než my dnes. Že demokracie má svůj původ v antickém Řecku, můžeme rozpoznat již z názvu samotného. Slovo demokracie je složeno z demos - výrazu pro lid a kratos označení pro vládu, tedy vláda lidu. pokračovat

Doba čtení 4 minut

12.7.2020, 02:00 > Starověk > Antické Řecko

Milenecká dvojice Théseus a Ariadna je možná tou nejznámější z antických bájí. Dobrodružství v labyrintu však nebyl jediný významný čin tohoto řeckého hrdiny. Podívejme se, co vše nám starověké báje říkají o Théseovi.

Narodil se do královské rodiny v řeckém městě Troizéna. Nebyl však královým synem, na trůně ještě seděl jeho děd Pittheus, který mu byl velmi blízký. Théseův otec Aigeus totiž musel brzy po synově narození odplout do Athén. pokračovat

Doba čtení 8 minut

29.1.2020, 08:55 > Starověk > Antické Řecko

Příběh řeckého hrdiny Persea začíná ve známém antickém městském státě Argos. V té době mu vládl král Akrisios, kterému věštba předpověděla smrt z rukou svého vnuka. Aby tento okamžik co nejvíce oddálil, rozhodl se král zavřít svoji jedinou dceru Danaé do sklepení svého paláce, aby se k ní žádný muž nemohl dostat. Do jeho dcery se však nezamiloval jen tak ledajaký muž, ale samotný Zeus, vládce bohů. Do nepřístupného sklepení pokračovat

Doba čtení 6 minut

11.12.2019, 11:05 > Starověk > Antické Řecko

Po minulých Visutých zahradách Semiramidiných se dnešním článkem dostáváme k předposlednímu z antických divů světa - Mauzoleu v Halikarnassu. Mauzoleí známe ze starověku mnoho, čím bylo toto jedno tak jedinečné? Rozhodně tím, že bylo zcela první stavbu svého názvu. Název vznikl podle Mausóla II., vládce, který nechat postavit dechberoucí hrobku společně se svojí ženou Artemísii. Ve své době šlo o nevídanou a věhlasnou budovu, jejíž název postupem času zobecněl pro všechny pokračovat

Doba čtení 3 minut

6.11.2019, 08:47 > Starověk > Antické Řecko

V naší sérii o sedmi divech světa se pomalu blížíme ke konci. Po Artemidině chrámu si dnes představíme Visuté zahrady Semiramidiny. O tomto divu toho víme zdaleka nejméně a jde o jediný z divů, u kterého vůbec není jisté, zda-li skutečně existoval. Téměř vše, co o slavných zahradách víme, pochází od starořeckých historiků Strabóna a Diodóra Sicilského pokračovat

Doba čtení 3 minut

16.10.2019, 09:21 > Starověk > Antické Řecko

Vyprávěním o slavném řeckém hrdinovi Achillovi otevíráme novou sérii článků, ve které postupně představíme nejznámější ale i méně známé řecké hrdiny, báje a legendy. Achilles je bezesporu jedním z nejznámějších antických hrdinů. Vzorem a ideálem byl již v době antického Řecka a následně i pro starověké Římany. Nejznámější je jistě jeho role ve slavné trójské válce, ale my začneme trochu dříve pokračovat

Doba čtení 5 minut

18.9.2019, 08:55 > Starověk > Antické Řecko

I v dalším díle v sérii článku o 7 divech světa se podíváme na stavbu věnovanou jednomu řeckému božstvu (minule to byla Feidiova socha Dia). Tentokrát půjde o bohyni Artemis, jejích chrám v Efesu byl známý po celém antickém světě.

Efes bylo starodávné antické město ležící v Malé Asii. To je zhruba dnešní oblast Turecké Anatolie (starořecký výraz pro východ bylo anatole). Bylo založeno již ve druhém pokračovat

Doba čtení 3 minut

21.8.2019, 09:24 > Starověk > Antické Řecko

Dnešní článkem budeme pokračovat v sérii Sedm Divů světa a podíváme se na rozměrově nejmenší z nich, Feidiovu sochu Dia v Olympii. Protože jde o jediný z divů, kde přímo známe autora, povězme si o něm více.

Feidiás se narodil v roce 490 př.n.l. v Athénách a patřil k nejvýznamnějším sochařům své doby. O jeho dětsví příliš nevíme, odehrálo se v době pokračovat

Doba čtení 4 minut

12.7.2019, 09:13 > Starověk > Antické Řecko

V prvním díle série článků o Sedmi divech světa jsme si představili Maják na Ostrově Faru, dnes se přesuneme o něco dále na východ na středomořský ostrov Rhodos.

Starověká historie ostrova je opravdu bohatá. První obyvatelé se zde objevili již v době kamenné a postupně se zde vystřídali krétští Mínojci, Achájové a nakonec Dórové. Právě ti se zde nejvíce prosadili pokračovat

Doba čtení 3 minut

16.6.2019, 11:25 > Starověk > Antické Řecko

O bitvě u Thermopyl, kde se hrdinně bránil spartský král Leonídás a jeho nejlepší vojáci pravděpodobně slyšel každý. Když už ne ve škole, tak alespoň díky filmovému hitu z roku 2006. Zároveň s ní ale probíhala námořní bitva u Artemisia, která je sice méně známá, ale rozhodně není méně důležitá. Perské vojsko totiž roku 480 př.n.l. nenapadlo Řecko pouze po souši, ale vyslalo také mohutnou flotilu, která mohla čítat až 1000 lodí pokračovat

Doba čtení 5 minut

3.6.2019, 15:59 > Starověk > Antické Řecko

Většina z nás si utvořila představu o bitvě u Thermopyl na základě filmu 300: Bitva u Thermopyl z roku 2006. Tento film vychází z komixové předlohy Franka Millera. Jde tedy o zfilmování komixu, což už samo o sobě značí, že nepřesností ve filmu bude víc než dost. Samozřejmě tomu tak je, zejména mnoho faktů je vynechaných, aby hrdinost spartských bojovníků více vynikla. Povězme si tedy, jak bitva u Thermopyl, která se odehrála v roce 480 př.n.l. a kde Řekové bojovali proti invazi pokračovat

Doba čtení 4 minut

# data[].attributes.attachment_link.description
9.2.2021, 08:41 > Starověk > Antické Řecko Přestože dnes jsou bitvy u Thermopyl a Salamíny oslavovány jako velká řecká vítězství, ve své době ještě o vítězi Řecko-Perské války zdaleka nebylo rozhodnuto. I přes značné ztráty disponoval perský král Xerxes stále násobně větší silou, než mohly dát dohromady řecké městské státy.

# data[].attributes.headline
ZDROJ - Velká řecká kolonizace, mykénská kultura a malé řecko

# data[].attributes.subject
ZDROJ - Velká řecká kolonizace, mykénská kultura a malé řecko

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Autor, revidující: Václav Němec, Ondřej Leger

Kykladské ostrovy (Egeida) (3. tisíciletí před Kristem)

Na Kykladských ostrovech došlo již v předmykénském období k rozvoji kultury a obchodu. Významným obchodním a náboženským centrem byl především ostrov Délos, kde se podle antických mýtů narodili bohové Apollón a Artemis.

Obyvatelstvo Kykladských ostrovů se zabývalo výrobou nástrojů z kovů, bronzu; vyrábělo keramiku bez hrnčířského kruhu a sošky žen z mramoru (žena jako symbol plodnosti - podle toho i tělesné proporce).

Mínojská Kréta (2700 - 1450 před Kristem)

Na Krétě, největším z řeckých ostrovů, se stavěly paláce jako střediska vlády, hospodářská střediska, střediska řemesel => palácové hospodářství. V Knóssu byly symbolem býčí rohy; býk byl obětním zvířetem. Pozůstatky paláců byly odkryty na čtyřech hlavních místech - Knóssos, Zakros, Malia, Festos. Podle nálezů byly tyto paláce zničeny pravděpodobně v důsledku zemětřesení.

Na přelomu 16. a 15. století před Kristem prožívala svůj vrchol mínojská kultura; dokladem o tom nám jsou četné archeologické nálezy a nástěnné malby (fresky). Svůj název dostala minojská kultura podle mytického krále Mínoa, syna samotného Dia a Európy.

Další významné středisko kultury, ostrov Théra (nachází se přibližně 110 km severně od Kréty), zanikl výbuchem sopky přibližně v 15. století před Kristem. Obrovská záplavová vlna pak dokonala zkázu i na Krétě, čímž zanikla celá mínojská civilizace.

Mykénské období (1600 - 1200 před Kristem)

V tomto období do Řecka přicházejí řecké kmeny z Podunají.

Achájové (nejstarší řecké kmeny) osídlili nejjižnější Balkán, vytvořili zde vlastní kulturu a odtud osidlovali ostrovy v Egejském moři. Původně to byli pastevci a řemeslníci, vytvořili si palácové hospodářství - hospodářská, kulturní i správní střediska měst tvořily opevněné paláce (Mykény, Tírynthos, Théby). Zachovaly se stavební památky, říkalo se jim kyklopské stavby (bez malby, omítky, jen ohlazené kameny; vchod do paláce tvořila lví brána).

Ve 14. století prožívá mykénská kultura svůj vrcholný rozmach, což dokazují mnohé archeologické nálezy. V paláci v Tírynthu byla dokonce objevena první koupelna v Evropě. Ve 12. století do Řecka vpadají mořské národy a spolu s tím mykénská kultura zaniká. V 11. století na Peloponés vpadli poslední řecké kmeny ( Dórové).

Homérské (temné) období (1200 - 800 před Kristem)

Příchod dalších řeckých kmenů, Dórů, způsobil hmotný i kulturní úpadek v celé oblasti - proto se toto období nazývá také temné. O postupném vzestupu po prvotním pádu mohou svědčit díla jednoho z nejslavnějších řeckých autorů - totiž Homérovy eposy Ilias a Odysseia.

Základním zdrojem obživy obyvatel bylo zemědělství, řemeslo a obchod. Co se týká zemědělství, pěstovaly se olivy, vinná réva, aj. V řemesle se začalo používat těžené železo, vyvíjelo se hrnčířství, textil, koželužství, zpracování dřeva. Začala se rovněž vyrábět geometrická keramika. Tímto docházelo k majetkové diferenciaci.

V 8. století před Kristem vznikala města a státy už i v zemědělských oblastech. V 9. století před Kristem Řekové převzali fénickou abecedu, kterou si později přizpůsobili. V nejstarším období byly položeny základy městských států (polis). Vzhledem ke členitosti řecké pevniny tvořila polis přirozený územní celek. Města byla sídly rodové aristokracie, ze které se vytvořila privilegovaná vládnoucí vrstva občanů se všemi právy; ostatní obyvatelé polis byli rozděleni do kategorií s omezenými pravomocemi.

Vzestup řemeslné výroby a rozvoj obchodu souvisel s početním růstem neplnoprávného obyvatelstva a ke střetům s vládnoucí aristokracií.

V čele kmenů stál král - Basileus (řecký titul panovníka), rodová šlechta (aristokracie = doslova vláda nejlepších) - předáci rodů (jejich moc se opírá o pozemkové vlastnictví). V čele kmenů byli též členové rodové společnosti (svobodní), kteří měli právo zúčastňovat se sněmu (s menším vlivem).

# data[].attributes.attachment_link.description
Autor, revidující: Václav Němec, Ondřej Leger Na Kyk­lad­ských ost­ro­vech došlo již v před­my­kén­ském období k roz­voji kul­tury a obchodu. Význam­ným obchod­ním a nábo­žen­ským cen­t­rem byl pře­de­vším ost­rov Délos, kde se podle antic­kých mýtů naro­dili bohové Apollón a Artemis.

# data[].attributes.headline
ZDROJ - Začátky řeckých městských států a jejich slavné osobnosti

# data[].attributes.subject
ZDROJ - Začátky řeckých městských států a jejich slavné osobnosti

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
V archaickém období byl dokončen rozpad rodové společnosti, v 8. století před Kristem zaniká království a vládne aristokracie. Počátkem tohoto období vznikl typ státu zvaný polis. Byl to městský stát, na jehož správě se podíleli plnoprávní občané. Ti pocházeli z řad svobodných občanů, mezi které patřili řemeslníci, obchodníci a zemědělci. Kromě svobodného obyvatelstva žili v polis také nesvobodní otroci (buď pro dluhy = dlužní otroctví; nebo ze zajatců). V roce 776 před Kristem jsou poprvé pořádány olympijské hry, tenkrát ještě jako jednodenní festival atletiky a zápasnictví. (Rozšířeny a prodlouženy byly přibližně o 300 let později.)
V 7. století před Kristem dochází k rozvoji hospodářství v polis, naturální směna se mění v peněžní a začínají se užívat mince.

Velká řecká kolonizace

= zakládání nových osad
Důvody pro toto byly různé:

hospodářské (nedostatek zemědělské půdy; přelidněnost)

hledání odbytišť (trh)

ekonomické důvody (nedostatek nerostných zásob)

idea „jít za lepším"

náboženské a politické rozpory v obcích

Řekové zakládali kolonie v Malé Asii, v Černomoří, Jižní Itálii a Sicílii (=> „Magna Graecia", neboli „Velké Řecko"), dále jih Francie, Egypt a Kypr.

V průběhu 8. až 6. století před Kristem došlo k prvním projevům krize přelidněných řeckých poleis (= velká kolonizace). Ta byla usnadněna úpadkem fénické moci. Během 2. století řecká města založila řadu nových osad (na jihu Itálie, Francie, v deltě Nilu, ve východním Středomoří a v Černomoří).

Kolonizace měla význam pro kulturu, znamenala rozvoj dálkového obchodu, usnadnění kontaktu s Předním východem, avšak nevyřešila sociální problémy řeckých měst. Rolníci se dále zadlužovali a byli zotročováni. To způsobilo silné sociální napětí. Svobodní rolníci, řemeslníci a obchodníci, ti všichni stáli proti bohaté aristokracii. Proti moci aristokracie v soudnictví proto sepsali zákony. Aristokracie, jakkoliv byla bohatá a mocná, tak nezabránila vrstvám rolníků, řemeslníků a obchodníků v požadování určitého podílu na politické moci. Sociální rozdíly byly nejhlubší hlavně ve městech zúčastněných v kolonizaci. Boj o politickou moc vyvrcholil ve druhé polovině 7. století před Kristem. V sociálních střetech se do čela měst stavěli tzv. „samovládci" (tyranové), kteří se opírali o lid a o svou ozbrojenou moc.

Raná řecká tyranida

- je považována za jeden z důsledků kolonizace

- zbavila aristokracii moci

- umožnila nastolit nové formy vlády (demokracie)

Jak již bylo řečeno, zvláště v poleis, které se na kolonizaci podílely nejvíce, se objevilo sociální napětí pramenící z neexistence kodifikovaného (zapsaného) práva. To se doposud předávalo pouze ústně mezi jednotlivými členy aristokracie, kteří drželi též kontrolu nad soudy. Rychlým řešením, které odstranilo toto dominantní postavení aristokracie, bylo jmenování samovládce ( řecky tyrannos). Ten poté zpravidla reorganizoval strukturu sněmu - nahradil staré organizační jednotky (fýly), které se určovaly podle rodů, fýlami územními. Poté, co splnil svůj účel, byl samovládce zpravidla zbaven moci - někdy více, většinou však méně dobrovolně.

Mezi řeckými státy byly spory a konflikty. Projevovala se zde ale i solidarita (např. podpora povstání maloasijských řeckých měst proti perské nadvládě). Řecká města měla společný kult bohů, jejich obyvatelé navštěvovali poutní místa, věštírny a místa sportovních her (věštírna v Delfách, olympijské sportovní hry). Nejvýznamnějšími řeckými městskými státy byly Athény a Sparta.

Z dalších řeckých polis jmenujme alespoň Mykény, Korint, Megara či Théby. Na maloasijském pobřeží to pak byla Fókaia, Efesos či Milétos.

Sparta ležela na jihu poloostrova Peloponnesos, v kraji zvaném Lakónie. Původně byla osídlena Acháji, později (kolem 12. století před Kristem) sem však přišli Dórové, kmeny stejného původu jako byli Achájové, a původní obyvatelstvo vojenskou silou porazili. Dórové žili v rodové společnosti. Jak už bylo řečeno, Dórové si podrobili původní zemědělské obyvatelstvo a z něj utvořili heilóty (otroky). Dórové sice tvořili jen asi jednu desetinu celkového obyvatelstva, ale přesto vládli. Půda s heilóty patřila státu (kolektivní vlastnictví); Sparťané dostávali příděly půdy i s heilóty (ti pracovali, polovinu úrody odváděli pánovi). Proto měli heilóti nepřátelský postoj vůči vládnoucí třídě Sparťanů.

Sparťané se nezabývali prací (pracovali heilóti), žili vojenským způsobem života (i tak vychovávali své potomky), od 20 do 60ti let cvičili muže ve vojenských táborech a čas od času uskutečňovali trestné výpravy proti heilótům. Základ vojska tvořili těžkooděnci, hoplité. Chlapci byli vedeni ke stručnému a jasnému vyjadřování (lakonické vyjadřování). Perioikové byli svobodní, ale neplnoprávní obyvatelé Sparty. Zabývali se řemeslem a obchodem.

Spartskou legislativu tvořila Spartská ústava, která byla neměnná. V čele státu stáli dva králové (významní v době válek) a pět eforů (úředníci a dohlížitelé) volených na jeden rok. Dalšími výkonnými orgány ve Spartě byla rada starších ( gerúsia) a lidové shromáždění ( apellá), které volilo radu i efory. Spartské zřízení bylo tedy oligarchické (vládli nejbohatší = aristokracie).

Podle tradice dal Spartě zákony včetně ústavy kolem roku 800 před Kristem Lykúrgos, jeden ze spartských princů a následovně poručník a regent krále Charilaa. Je to však pravděpodobně pouze legenda, stejně tak je Lykurgovi připisováno zavedení železných mincí - ty se ale začaly používat až o několik století později.

Athény ležely v kraji zvaném Attika, na jihovýchodě řeckého cípu Balkánského poloostrova. V 7. století před Kristem tam došlo k rozvoji řemesla, zemědělství i obchodu; v důsledku rozvoje pak k rozkladu rodového zřízení a přechodu k demokracii.

Politické zřízení v Athénách prošlo složitým vývojem. Původně vládla aristokracie (v čele stál král, vládli archonti (úředníci) a areopag (rada starších)). Ti sídlili na Akropoli (viz foto). Již vydávání nejrůznějších zákonů vedlo k demokracii. V roce 621 před Kristem Archont Drakón jako první vydal zákony, které nahrazovaly zvykové právo, a byly velice přísné (odtud drakonické = kruté).

V průběhu 6. a 7. století před Kristem zde existovalo také jisté napětí mezi velkostatkáři a bezzemky. Roku 594 před Kristem se tyto problémy pokoušel vyřešil Solón. Ten chtěl zrušit dluhy a dlužní otroctví; vykoupit otroky ze státní pokladny a rozdělit svobodné obyvatelstvo podle majetku do čtyř skupin. Výše majetku by pak rozhodovala o přístupu k úřadům i o zařazení ve vojsku. To by ovšem narušilo moc aristokracie, a navíc to neřešilo problém bezzemků. V letech 546 - 527 před Kristem se problém bezzemků pokusil řešit tyran Peisistratos. Ten přidělil půdu zabavenou aristokracii bezzemkům; půjčoval peníze od státu rolníkům; podporoval řemeslo a obchod (Athény udržovaly kontakty s Černomořím). Peisistratos chtěl ovládnout Héllespontos a podporoval výstavbu Athén. Po jeho smrti vládli jeho dva synové, kteří však zneužívali své moci. První z nich, Hipparchos, byl při pokusu svrhnout tyranidu roku 514 před Kristem zavražděn. Druhý z Peisistratových synů, Hippias, pak přitvrdil svou vládu, ale roku 510 před Kristem byl z Athén vyhnán. Tím byla obnovena demokracie.

V roce 509 před Kristem archont Kleisthenés vydal ústavu, která dokončila likvidaci rodových vztahů; obyvatele Attiky rozdělil do deseti územních fýl (původně kmeny). Státním zřízením se stala demokracie ( doslova vláda lidu). Hlavní roli hrálo lidové shromáždění - rada búlé (500 členů) - ta byla stále v činnosti, měla 50 členů s pravomocí na 1/10 roku (9 archontů). Úřady byly chápány jako čest v zaměstnání, vybíralo se volbou nebo losováním, tzv. ostrakismem ( řecky ostrakos = střep), čili střepinkovým soudem. Ten byl používán proti nebezpečí samovlády, jedenkráte do roka na lidovém shromáždění psali občané na hliněný střep jméno občana, který nejvíce ohrožuje stát. Ten, jehož jméno stálo na většině střepů, byl vypovězen z Athén na deset let.

# data[].attributes.attachment_link.description
V archaickém období byl dokončen rozpad rodové společnosti, v 8. století před Kristem zaniká království a vládne aristokracie. Počátkem tohoto období vznikl typ státu zvaný polis. Byl to městský stát, na jehož správě se podíleli plnoprávní občané. Ti pocházeli z řad svobodných občanů, mezi které patřili řemeslníci, obchodníci a zemědělci.

# data[].attributes.attachment_link.description
Autor, revidující: Václav Němec, Ondřej Leger Ve 4. století před Kristem král Filip II., který své mládí prožil v Řecku, kde získal zkušenosti, provedl reorganizaci makedonské armády; zavedl makedonskou falangu (pět řad vojáků s dlouhými kopími namířenými proti nepříteli, za nimi 10 řad vojáků se vztyčeným kopím => tito vojáci zaplňovali mezery v průběhu boje).

# data[].attributes.headline
ZDROJ - Kultura, filosofie, věda a stavby ve starověkém řecku

# data[].attributes.subject
ZDROJ - Kultura, filosofie, věda a stavby ve starověkém řecku

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Kultura starověkého Řecka je spjata s mytologií a náboženstvím, postupně se však této závislosti zbavuje. Na přelomu 7. a 6. století vzniká filozofie jako pokus odpovědět racionálně na otázky týkající se světa a života (Jak vznikl svět, Co je jeho podstatou, Jak poznat svět, Jaký je smysl života, ...) Starořecké umění, myšlení a filosofie položila základy evropského vzdělanosti. A nejen v oblasti umění nás ovlivňuje doba antického Řecka do dnešní doby; v této době byly položeny základy demokracie a humanity.

Řeckou filozofii dělíme na dva základní proudy: materialismus a idealismus. Na přelomu 7. a 6. století před Kristem vzniká Mílétská škola, jejíž učenci hledají pralátku, počátek, princip. Mezi nejvýznamnější učence Mílétské školy patří Thálés z Mílétu (základem všeho je voda = hydor), Anaximandros (základem všeho je neurčitelná látka - apeiron) a Anaximendes (základem všeho je vzduch = apeiron aer).

Pro maloasijce Herakleita z Efesu byl oheň symbolem proměnlivosti světa. Založil Dialektiku (nauka o změně, vývoji, pohybu). Herakleitos: „Patha rhei!" (Čas plyne!) „Dvakrát do téže řeky nevstoupíš." Materialista Demokritos vyvinul atomovou teorii, v níž praví, že atomy mají různé tvary a vytváří různé věci. Říká rovněž, že atomy jsou pevné, neměnné a nedělitelné, ale jsou uzavřeny ve vakuu, které jim umožňuje se pohybovat.

Sokratés, který žil v letech 469 - 400, ostře vystoupil proti sofistům a proti Prothágorovi. Přesně volenými otázkami pak zjišťoval, že člověk neví, o čem mluví. Hlavním cílem člověka je podle Sokrata dobro a ctnost jako výsledek vědění. Nakonec byl obžalován za bezbožnost a kažení mládeže a byl odsouzen k smrti.

Sokratův žák, Platón (427 - 347) byl zakladatelem idealistické filozofie. Říkal, že jediným pravým světem je svět idejí a náš svět je jen nedokonalým odrazem světa ideálního. Své názory opíral o mystické prvky pythagorijské školy. Napsal politické spisy Republika a Zákony, v nichž rozdělil občany svého státu na 4 skupiny (vládnout měli filozofové) - říkal, že toto rozdělení pochází od Boha. Založil v Athénách Akademii.

Platónův žák, Aristoteles (384 - 322), učitel Alexandra Makedonského, založil školu Lyceum. Měl názor o neměnnosti světa. Byl encyklopedistou („chodící snůška vědomostí"). čtyři živly: oheň, vzduch, voda, zem (+ éter pro vyšší vrstvy atmosféry). Aristoteles založil formální logiku (o správném myšlení).

Mytologie, náboženství

CHAOS -> ZEMĚ (GAIA = bohyně země)

I. generace Bohů

hory, moře, nebe

II. KYKLÓPOVÉ (6 titánů + 6 titánek)

Krónos a Rhea založili další generaci Bohů

III. generace Bohů

Zeus (vládce bohů, 2.p. Dia) Héra (manžela Dia) Poseidón (bůh moře) Neptun
Demetér (bohyně plodnosti) Héfaistos (bůh ohně a kovářství)Árés (bůh války) Mars

IV. generace Bohů

Athéna (bohyně moudrosti, umění a vědy) Afrodíta (bohyně krásy, lásky a mládí) Artemis (bohyně lovu a měsíčního svitu) Apollón (bůh slunce, harmonie a vůdce múz) Dionýsos (bůh plodnosti a vína) Liber, Bacchus
Hermés (posel bohů, ochránce pocestných) Merkur

( kurzívou jsou označeny božské protějšky v Římské mytologii)

Řecké divadlo

Divadlo v Řecku vzniklo původně z oslav boha Dionýsa (čtyřikrát do roka, nejvýznamnější se oslavy se konaly na konci března v Athénách). Vstupné se neplatilo, protože divadlo bylo sponzorováno mecenáši (bohatí občané). Obdiv staří Řekové vyjadřovali tleskáním, nelibost pak mlaskáním a syčením. Byla zpracovávána morální, politická a filozofická témata.

Mezi nejvýznamnější autory řeckého dramatu patří Aristofanés ( Mír, Lysistraté), Euripidés ( Médeia), Aischylos ( Oresteia), Sofoklés ( Král Oidipus, Elektra) a Epidauros ( Athény).

Dějepisectví

historie = pramen poznání, zkušenost
Historikové hledají souvislosti historických jevů, příčiny a následky.

Hérodotos (otec dějepisectví) byl zakladatelem řeckého dějepisectví (popisoval Řecko - Perské války), do osudu lidí podle něj zasahují Bohové. Thúkydydés popisoval Péloponéské války. Byl mladší než Hérodotos (události si vysvětloval rozumově), usiluje o objektivitu. Zakládá též historické kritiky pramenů, na historii se dívá z pragmatického hlediska, je více věděcký.

Výtvarné umění

Nejstarším projevem umění byla keramika. Z let kolem 1000 - 700 před Kristem existují nálezy váz s geometrickým áleorem (tvarem) a světlým podkladem. Ze stejné doby pocházejí též amfory s figurálně motivovanou výzdobou (zvířata, lidé). Velký rozkvět nastal v Athénách v 8. století, vázy byly bohatě zdobeny geometrickým vzorem, na jiných vázách byly lidské postavy. Jiný charakter měly vázy z Korintu, na nichž šel vidět orientální vliv.

Sochařství

Na přelomu 7. a 6. století před Kristem začaly vznikat náboženské sošky náboženského či kulturního významu. Velké sochy jsou motivovány lidskými postavami ( kúros = nazí mladíci; kóré = dívky oblečené v tunice a v látce Peplos). V 6. století sochy věrně zachycují lidské tělo v pohybu. Nejčastějším materiálem tohoto období býval mramor. Dnes jsou tyto sochy značně poničené.

V 5. století se tvořilo také z bronzu (odléval se do forem). Z těchto bronzových soch se pět původních kusů zachovalo. Byly však v pozdějších dobách přestavěny. Sochy znázorňovaly ideál lidské dokonalosti nebo bohy ( kalokagathia = krása fyzická i psychická - kalos = krásný; agathos = dobrý). Vlastní sochy se sice nedochovaly, ale dochovaly se vázy, na kterých jsou černě na hnědém pozadí či červeně na černém pozadí stejné motivy zachyceny. Mezi nejvýznamnější sochaře 5. století před Kristem patří Myrón (socha Diskobola), Feidias, který měl hlavní dohled nad výstavbou v akropoli a utvořil sochu Dia v Olympu, dále to byl Polykleitos, jenž sochal atlety (Doryforos) a jenž vytvořil kánon (vzor dokonalosti zobrazení mužského těla) a neměli bychom zapomenout ani na Praxitela, kterýžto tvořil hierarchické sochy a snažil se zachytit duševní stav dané postavy (Afrodita, Hermés, Dionýsos).

Nejznámějším typem sochy je kúros - nahý mladík, dalším sochářským typem je koré - dívka oblečená do dlouhých šatů.

Stavitelství

Stavěly se chrámy s obdélníkovým půdorysem a rovnými stropy. Průčelí bylo postaveno k východu dovnitř (kněží, obřady - před chrámem).

Rozlišujeme tři stavební slohy: 1. dórský (archaické období), 2. iónský (klasické období), 3. korintský (hellénistické období).

Hlavním charakteristickým znakem pro každý sloh jsou sloupy. Ty se skládají od shora z hlavice, dříku a zakončeny jsou patkou. Pro iónský sloh je charakteristický sloup s volutou nad dřikem, štíhlý a žlábkovaný dřík (na rozdíl od dórského sloupu je iónský sloup vyšší a jemnější, protože je odvozen od proporcí ženského těla). Korintský sloup má kalichovitou hlavici s akantovými listy (rostlinné motivy), nalezeneme jej spíše v Římě.

Stavby v dórském slohu:

Poseidonův chrám v Paestu (jižní Itálie)

Pantheon (Akropolis) (chrám všech bohů)

Propylaje (vstup na Akropolis)

Stavby v iónském slohu:

chrámy na Akropolis postavené za Perikla (Erechteion, chrám bohyně Níké)

Artemidin chrám v Effesu

Stavby v korintském slohu:

Města se shromaždištěm pro radu, trh a obecně veřejný prostor - agorou se začínají stavět v 5. století. Ve městech se začínají objevovat školy filosofů, archiv či veřejné knihovny a také kamenná divadla.

# data[].attributes.attachment_link.description
Kultura starověkého Řecka je spjata s mytologií a náboženstvím, postupně se však této závislosti zbavuje. Na přelomu 7. a 6. století vzniká filozofie jako pokus odpovědět racionálně na otázky týkající se světa a života (Jak vznikl svět, Co je jeho podstatou, Jak poznat svět, Jaký je smysl života, ...)

# data[].attributes.headline
Výbava, výzbroj a výstroj řeckých vojáků

# data[].attributes.subject
Výbava, výzbroj a výstroj řeckých vojáků

# data[].attributes.headline
Starořecká vs Řecká kuchyně v naší době?

# data[].attributes.subject
Starořecká vs Řecká kuchyně v naší době?

# data[].attributes.attachment_link.description
Řecká kuchyně se geograficky řadí ke středomořské kuchyni. Je založena na čerstvých ingrediencích, bylinkách, zelenině, řeckém olivovém oleji a jednoduchosti pokrmů.[1] Z živočišné výroby je kromě masa skotu hojně využíváno i maso koz a ovcí.

# data[].attributes.headline
Zkus se propátrat, co bylo typickým jídlem pro řecké občany v době starověku?

# data[].attributes.subject
Zkus se propátrat, co bylo typickým jídlem pro řecké občany v době starověku?

# data[].attributes.headline
Vojenské strategie v antickém válčení - na moři

# data[].attributes.subject
Vojenské strategie v antickém válčení - na moři

# data[].attributes.headline
Vojenské strategie v antickém válčení - na souši

# data[].attributes.subject
Vojenské strategie v antickém válčení - na souši

# data[].attributes.body
No jo, čteš správně - taky bych si to říkal, ale neboj - nebude to tak zlý!

Co vlastně mám dělat?

Představ si, že jsi historický výzkumník/ice, průzkumník/ice, badatel/ka a tvým úkolem, od akademie věd je prozkoumat dva z pojmů, které si ty sám/a vybereš!

Pozor, každý z nich musí být z jiného sloupce!

Sepiš to na papír, vytvoř informační leták a udělej i příslušnou ilustraci (malůvku).

# data[].attributes.headline
Největší nepřátelé řeckých městských států

# data[].attributes.subject
Největší nepřátelé řeckých městských států

# data[].attributes.headline
Co nosily ženy v Athénách za typické oblečení?

# data[].attributes.subject
Co nosily ženy v Athénách za typické oblečení?

# data[].attributes.headline
Co nosili muži na každodenní nošení ve Spartě?

# data[].attributes.subject
Co nosili muži na každodenní nošení ve Spartě?

# data[].attributes.headline
Co nosili muži na každodenní nošení v Athénách?

# data[].attributes.subject
Co nosili muži na každodenní nošení v Athénách?

# data[].attributes.headline
Co nosily ženy ve Spartě za typické oblečení?

# data[].attributes.subject
Co nosily ženy ve Spartě za typické oblečení?

# data[].attributes.headline
Herodotos, Thúkydidés a historické prameny

# data[].attributes.subject
Herodotos, Thúkydidés a historické prameny