# data[].attributes.body
Poezii scrise de Mihai Eminescu:

# data[].attributes.body
Îi plăcea să joace fotbal
Lui Mihai Eminescu îi plăcea să joace fotbal. Mărturia vine din partea lui Theodor V. Ștefanelli, în „Amintiri despre Eminescu”: „Locuiam în strada Cuciur Mare (din Cernăuți) și înaintea locuinței mele se întindea așa numita toloacă a orașului, unde studenții jucau adese în orele libere mingea. Și Eminescu era adese printer noi și juca mingea cu noi”.

# data[].attributes.body
Nu îi plăcea matematica
Mihai Eminescu nu a suportat niciodată matematica, fiind o materie cu care nu se împăca deloc.
N-ajunsesem nici la vârsta de douăzeci de ani să știu table pitagoreica, tocmai pentru că nu se pusese în joc judecata, ci memoria! Și, deși aveam o memorie fenomenală, numere nu puteam învăța deloc pe de rost, întrucât îmi intrase în cap ideea ca matematicile sunt științele cele mai grele de pe fața pământului.

# data[].attributes.body
lucruri inedite despre Mihai Eminescu:

# data[].attributes.body
Citate celebre de Mihai Eminescu:

# data[].attributes.body
Epigonii (1872)

Făt-Frumos din lacrimă (1872)

Călin (file din poveste) (1873)

Lacul

Dorința

Melancolie

Crăiasa din povești (1875)

Povestea codrului

Povestea teiului

Singurătate

Atât de fragedă

Revedere

Despărțire

Departe sunt de tine (1878)

Mai am un singur dor” (1880)

Scrisoarea II

Scrisoarea III

Scrisoarea IV (1881)

Când amintirile...

Pe lângă plopii fără soț

Și dacă... (1883)

Sara pe deal (1885)

La steaua (1886)

De ce nu-mi vii (1887)

# data[].attributes.body
Volumul „Poezii” este singurul care este publicat în timpul vieții poetului. Restul operelor sale apar postum. Printre cele mai importante opere ale scriitorului se numără:

# data[].attributes.body
Mihai Eminescu s-a născut la Botoşani la 15 ianuarie 1850. Este al şapte-lea din cei 11 copii ai căminarului Gheorge Eminovici, provenit dintr-o familie de ţărani români din nordul Moldovei şi al Ralucăi Eminovici, născută Juraşcu, fiică de stolnic din Joldeşti. Îşi petrece copilăria la Botoşani şi Ipoteşti, în casa părinteasca şi prin împrejurimi, într-o totală libertate de mişcare şi de contact cu oamenii şi cu natura. Această stare o evocă cu adîncă nostalgie în poezia de mai târziu