# data[].attributes.body
tk
tk
more_vert
📎 Video
more_vert
חננאל
חננאל
more_vert
s
s
more_vert
נועם ברידס
נועם ברידס

# data[].attributes.body
איתמר

# data[].attributes.body
נאיתמר ותאיר מכת צפרדע
מכת צפרדע איתה כשה מאוד

# data[].attributes.body
יהונתן

# data[].attributes.headline
דוד אימרה ואוריה שמש

# data[].attributes.subject
דוד אימרה ואוריה שמש

# data[].attributes.body
מכת צפרדע

על פי המסופר בספר שמות, מַכַּת צְפַרְדֵּעַ (גם צְפַרְדְּעִים) היא המכה השנייה מבין עשר מכות מצרים בסיפור יציאת מצרים. במכה זאת, התמלאה כל ארץ מצרים בצפרדעים

תוכן עניינים  [הסתרה]

1 הסיפור במקרא

1.1 האם פגעה המכה גם בעברים

2 במדרשי חז"ל

3 טעם המכה

4 קישורים חיצוניים

5 הערות שוליים

הסיפור במקרא[עריכת קוד מקור | עריכה]

לאחר שמכת דם לא שכנעה את פרעה לשלוח את עם ישראל, המשיך משה למכת צפרדע:

וַיֹּאמֶר יְהוָה אֶל מֹשֶׁה אֱמֹר אֶל אַהֲרֹן נְטֵה אֶת יָדְךָ בְּמַטֶּךָ עַל הַנְּהָרֹת עַל הַיְאֹרִים וְעַל הָאֲגַמִּים וְהַעַל אֶת הַצְפַרְדְּעִים עַל אֶרֶץ מִצְרָיִם. וַיֵּט אַהֲרֹן אֶת יָדוֹ עַל מֵימֵי מִצְרָיִם וַתַּעַל הַצְּפַרְדֵּעַ וַתְּכַס אֶת אֶרֶץ מִצְרָיִם

— ספר שמות, פרק ח', פסוקים א'-ב'

הסיבה לכך שמכה זו נעשתה על ידי אהרון ולא על ידי משה מפורשת ברש"י, מכיוון שהים שימש כמגן למשה כאשר הושלך אליה בתוך התיבה, שלושה חודשים לאחר לידתו, כמחבוא מפני עבדי פרעה שצוו להשליך את בני ישראל המימה, וכהכרת הטוב לא יכול היה משה להכות את הים.

בעקבות בקשתו של פרעה, מתפלל משה לאלוהים שיפסיק את המכה, ואלוהים נעתר לו. אך לאחר מכן, מסרב פרעה לשלוח את ישראל.

חז"ל דרשו מהמילים "ותעל הצפרדע" ביחיד, שהייתה צפרדע אחת גדולה שהכו עליה ובעקבות כך יצאו ממנה נחילי צפרדעים קטנות[1], אך על פי פשוטו של מקרא הכוונה היא על מין הצפרדע, וכדוגמה מביא רש"י את דברי יעקב לעשיו בפרשת וישלח "ויהי לי שור וחמור" כשהכוונה היא על שוורים וחמורים רבים.

האם פגעה המכה גם בעברים[עריכת קוד מקור | עריכה]

לדעת רבי אברהם אבן עזרא, פשוטם של המקראות מורה כי המכות הראשונות: דם, צפרדע וכינים, וכן מכת שחין ומכת ארבה, פגעו במידה דומה בין במצרים ובין בעברים[2]. אך הרמב"ם חולק על דעתו וסבור כי פשוטם של המקראות מורה שגם במכות דם וצפרדע, שחין וארבה, לקו המצרים בלבד ולא העברים. לגבי מכת כינים, נוקט הרמב"ם שגם במושבות העברים הופיעו הכינים אך לא ציערו אותם[3].

במדרשי חז"ל[עריכת קוד מקור | עריכה]

בתלמוד מובא כי כאשר באו בני ישראל לידי ניסיון של מסירות נפש, הם למדו קל וחומר מהצפרדע, שלמרות שלצפרדעים, שעל פי נבואת משה צוו להיכנס למיטות, לתנורים ולכל מקום אפשרי - "ועלו ובאו בביתך, ובחדר משכבך, ועל מיטתך, ובבית עבדיך ובעמך ובתנוריך ובמשארותיך", ניתנה הברירה אם ליכנס למיטה או למקום אחר, היו כאלו שנכנסו במסירות נפש לתנורים למרות המוות הבטוח שנשקף להם.

טעם המכה[עריכת קוד מקור | עריכה]

פ
השיחה.

במדרש הובאו מספר טעמים למכה זו:

מצרים ציוו את בני ישראל לחפש להם שרצים שיוכלו לשחק בהם (המנהג היה בעבר לשחק בשרצים, ומנהג זו הוזכר בשולחן ערוך על משחק בחגב), ולכן באו שרצים לביתם.

היולדות חששו לצעוק מפני פחד עבדי פרעה שצוו להשליך את הילדים לתהום וכך ייסוריהם גדלו, ומסיבה זו באו הצפרדעים לבתי המצריים וקרקרו באוזניהם.

המצרים ציוו את בני ישראל לאסוף להם טיט, ולכן קיבלו בתמורה צפרדעים שגדלים וחיים בטיט.

ויאמר ה' אל משה, בא אל פרעה ואמרת אליו: ... שלח את עמי ויעבדוני. ואם מאן אתה לשלח, הנה אנוכי נוגף את כל גבולך בצפרדעים. ושרץ היאור צפרדעים, ועלו ובאו בביתך, ובחדר משכבך, ועל מיטתך, ובבית עבדיך ובעמך ובתנוריך ובמשארותיך [בבצק]. וּבְכָה ובעמך ובכל עבדיך יעלו הצפרדעים.
ויאמר ה' אל משה, אמור אל אהרן, נטה ידך במטך על הנהרות, ועל היאורים, ועל האגמים, והעל את הצפרדעים על ארץ מצרים.
ויט אהרן את ידו על מימי מצרים, ותעל הצפרדע ותכס את ארץ מצרים.
ויעשו כן החרטומים בלטיהם, ויעלו את הצפרדעים על ארץ מצרים.
ויקרא פרעה למשה ולאהרן ויאמר, העתירו אל ה' ויסר הצפרדעים ממני ומעמי ואשלחה את העם...
ויאמר משה לפרעה: למתי אעתיר ... להכרית הצפרדעים...?
ויאמר: למחר.
ויאמר, כדברך, למען תדע כי אין כה' אלוקינו...
ויצעק משה אל ה' על דבר הצפרדעים ... וימותו הצפרדעים ... ויצברו אותם חמרים, חמרים, ותבאש הארץ.
וירא פרעה כי הייתה הרווחה, והכבד את ליבו....

פרעה מרוצה מעצמו, השיקולים שלו אנוכיים לחלוטין, והוא עצמו כמעט שלא נפגע ממכת הדם. משה חוזר אליו ומזהיר אותו מפני המכה הבאה. גם הפעם פרעה לא מתרשם, והוא לא ממהר לוותר על עבדיו העבריים - גם לאחר שמשה מבהיר לו שהפעם המכה תפגע בו תחילה.

שוב מטה אהרון את ידו על הנהר (מאותה סיבה שהסברנו במכת דם) והפעם המים מתחילים לרחוש ולבעבע. צפרדע גדולה עולה מן המים (צפר-דע, שהיא צופרת-מקרקרת, ובעלת דעה-שכל), ומתחילה לקרקר ולהזעיק את צפרדעי העולם כולו להצטרף אליה. המצרים המבועתים מתחילים להכות בצפרדע, וזו, במקום למות, מתפצלת ומתחלקת לצפרדעים רבות (זוכרים את הסצנה עם המטאטא ב"שולית הקוסם"?)

אין דבר שעומד בפני צפרדעי מצרים – הן עולות ממימי התהום, חודרות דרך הבלאטות, נכנסות לחדרי השינה, מטיילות על הגוף, מקפצות בכוסות המים, נדבקות לבצק, מכסות את התנורים ומצננות את האש...

הן מקרקרות בעוצמה כזאת שהמצרים פשוט נופלים על הקרקע ובוכים.

אי אפשר לדבר, אי אפשר לשמוע – קווה... קווה... קווה...

והצפרדעים האלה לא מתנהגות בעדינות יתרה ונושכות את המצרים בלי הרף, גם במקומות הכי פחות נעימים... (לפי אחד המדרשים הגיעו במכה זו גם תמסחים, שלהם כידוע שיניים הרבה יותר חדות).

שוב קורא פרעה לחרטומים, ושוב הם מראים לו שגם הם יכולים להפוך מים לצפרדעים, ושוב הוא חושב שבסך הכול בית-הספר למכשפים שבו השתלמו משה ואהרן, היה מוצלח יותר מזה של חרטומיו.

דבר אחד החרטומים לא מצליחים לעשות – להסיר את המכה.

פרעה המפונק סובל הפעם בהחלט. הצפרדעים פוגעות בכבוד שלו (פרעה החשיב את עצמו לאלוהים ואמר: לי יאורי ואני עשיתיני), חודרות לפרטיות שלו, משפילות אותו, ומעל לכל - מחרישות את אוזניו.

הוא קורא למשה, ומתוך הבנה שמדובר בפעולה קשה, מבקש ממנו להיעזר באהרון ויחד להסיר את המכה. משה, מסכים לעשות זאת אפילו לבדו, ובתור ג'סטה מיוחדת שואל את פרעה מתי לבצע את ההזמנה.

פרעה המתוחכם כבר דיבר עם החרטומים שאמרו לו שעל פי הכוכבים המכה אמורה להסתיים באותו יום, לכן, הוא לא מתאפק מהאפשרות לעשות צחוק ממשה, ומבקש לחכות עד למחר.

ומשה מסכים.

הוא יוצא, וצועק לה', ואכן, למחרת המכה חולפת. כל הצפרדעים מתות. רק אותן צפרדעים שסיכנו את נפשן וחדרו לתנורים הלוהטים, חוזרות ליאור ולחייהם הרגילים. המצרים מנקים את הארץ ואוספים ערמות, ערמות, של צפרדעים מתות. והריח... שלא נדע מצרות.

ובכל זאת, למרות שגם בארמון הריח בלתי נסבל, ברגע שנהיה קצת שקט, פרעה שוכח את כל מה שהבטיח.

דבר טוב אחד יצא למצרים ממכת הצפרדעים – בין המצרים לבין ממלכת כוש היה סכסוך גבולות מתמשך. באו הצפרדעים, והראו בבירור איפה נגמרת מצרים. כך זכו המצרים לעשות שלום עם כוש.

למה מכת צפרדע?

1. המצרים היו מכריחים את בני ישראל לאסוף בשבילם כל מיני שרצים מגעילים כדי לשחק בהם, ולכן זכו בהרבה שרצים.

2. מפני שהמצרים הכריחו את ישראל לאסוף טיט ללבנים, הביא עליהם הקב"ה צפרדעים שגדלות בבוץ.

3. משום שהמצרים היו צועקים על בני ישראל "מהר! לעבוד!", הם זכו שהצפרדעים יצעקו להם באוזניים כמה ימים טובים.

4. מפני שכשפרעה גזר להרוג את התינוקות, היו נשות ישראל חוששות לצעוק בלידה, שמא יגלו אותן, וכך גדלו הייסורים שלהן הרבה יותר.

5. מפני שמנעו מעם ישראל להתפלל ולשבח את האלוקים, וכתוב במקום אחר שאין ברייה שמשבחת את הקב"ה יותר מהצפרדע.

# data[].attributes.body
חסרי זנב הם דו⁻חיים הנכללים בסדרה Anura . סדרת חסרי הזנב כוללת שתי קבוצות מובחנות: צפרדעים וקרפדות; חלוקה זו בין הצפרדעים לקרפדות אינה נחשבת לטקסונומית והן נבדלות זו מזו במאפיינים חיצוניים ובדפוסי התנהגות. מבין המשפחות הרבות שבסדרת חסרי הזנב, ישנן שתיים הנקראות צפרדעיים וקרפדיים, אך גם מיני חסרי זנב שאינם במשפחת הקרפדיים מכונים "קרפדות", וכך גם לגבי הצפרדעיים. בקרב הציבור הרחב מכונות לרוב כל חברות סדרת חסרי הזנב "צפרדעים". מתוך ויקיפדיה

# data[].attributes.body
אלהים מצווה את משה להכות במטה על מי היאור ולהפכם לדם.
הסיפור מתאר אסון אקולוגי קשה. פגיעה חמורה במי השתיה ומוות של דגים שהיוו
מאכל בסיסי במצרים.

משה ואהרון מצייתים:
“וַיַּעֲשׂוּ כֵן מֹשֶׁה וְאַהֲרֹן כַּאֲשֶׁר צִוָּה יְהוָה,
וַיָּרֶם בַּמַּטֶּה וַיַּךְ אֶת הַמַּיִם אֲשֶׁר בַּיְאֹור, לְעֵינֵי פַרְעֹה, וּלְעֵינֵי עֲבָדָיו.
וַיֵּהָפְכוּ כָּל הַמַּיִם אֲשֶׁר בַּיְאֹר לְדָם וְהַדָּגָה אֲשֶׁר בַּיְאֹר מֵתָה, וַיִּבְאַשׁ  הַיְאֹור (העלה סרחון),
לֹא יָכְלוּ מִצְרַיִם, לִשְׁתּוֹת מַיִם מִן הַיְאֹור; וַיְהִי הַדָּם, בְּכָל אֶרֶץ מִצְרָיִם”.

מה מיוחד ביאור?
הפרשנים המסורתיים רש”י ואחרים מאמינים שהיאור היה אלוהות מצרית, ועל ידי מכת הדם אלוהים פוגע באלוהי מצרים.

היאור, הוא הנילוס, אכן, היה חשוב ומקודש למצרים, אבל הנהר לא היה אל. היו שני אלים מצריים חשובים שהיו קשורים בנילוס.

אלי היאור

האל חפי שהיה אחראי להצפה של הנילוס.
הצפה שבזכותה יכלו חקלאי מצרים להשקות
את שדותיהם.

והאל השני סובק, בדמות תנין
שסימל בעיקר הגנה.

תניני הנילוס היוו איום גדול
לדייגים, לשואבי המים ולכן
סגדו להם.

היאור, הנילוס הוא עורק החיים הראשי של מצרים, ורק הודות לו התפתחה מצרים למעצמה גדולה: מצרים היא ארץ מדברית, שלא יורד בה גשם. הנילוס שזורם לאורכה מדרום לצפון
איפשר לבני האדם לפתח חקלאות ותרבות עשירה.

ה’ מכה ביאור ודרכו הוא מכה באלי מצרים כמו שאמר ה’ למשה: “ובכל אלוהיהם אעשה שפטים”.

מכת הדם

מים אינם יכולים להיהפך לדם. דם הוא נוזל החיים בגופם של בני אדם ובעלי חיים.
הכוונה כנראה לכך שמי היאור הפכו אדומים כדם, ולא היו ראויים לשתיה.

חוקרים מנסים לתת הסבר מציאותי לצבע האדום: אצות, אדמת טין שנסחפה ועוד.

התורה מתארת את מכת הדם כפלא, כנס, שגם חרטומי מצרים (החכמים, הקוסמים)
הצליחו לחולל: “וַיַּעֲשׂוּ כֵן חַרְטֻמֵּי מִצְרַיִם, בְּלָהטֵיהֶם (בקסמים שלהם)”.

מגמת התורה להציג את המכות כנס. גם אם נשתכנע שמדובר בתופעת טבע, עדיין מתקיים בסיפור נס, בגלל העיתוי, מפני שהתופעה אירעה בדיוק בשעה שמשה ואהרון היכו על המים.

מכת הצפרדעים

חקאת, אלת הפריון והשפע המצרית. ראשה ראש צפרדע.

הצפרדע היא אלה מצרית בשם האקת/חקאת שמסמלת פריון ולידה.
ניתן לראות בפגע זה פגיעה באלהי מצרים.

אפשר גם שיש בזה רמז למידה כנגד מידה. פרעה רצה לעצור את הפריון המרובה של בני ישראל, ובתמורה שורצות הצפרדעים בכל מקום.
אבל במיוחד מתוארת מכה זו כמטרד קשה. שימו לב לפירוט של הכתוב: “הִנֵּה אָנֹכִי, נֹגֵף (מלשון מגפה) אֶת כָּל גְּבוּלְךָ בַּצְפַרְדְּעִיםוְשָׁרַץ הַיְאֹר צְפַרְדְּעִים וְעָלוּ וּבָאוּ בְּבֵיתֶךָ, וּבַחֲדַר מִשְׁכָּבְךָ וְעַל מִטָּתֶךָ וּבְבֵית עֲבָדֶיךָ וּבְעַמֶּךָ וּבְתַנּוּרֶיךָ וּבְמִשְׁאֲרוֹתֶיךָ (בצלחות שלך).

כמה מצחיק ואירוני התיאור שחרטומי מצרים מעלים גם הם צפרדעים. לא די במכה שהביאו עליהם משה ואהרון אלא שחכמי מצרים הוסיפו על עצמם מכה על מכה.

יש קושרים בין מכת הדם למכת הצפרדע. מכיוון שהיאור היה נגוע ומלא בפגרי דגים, הצפרדעים נמלטו ממנו והתנחלו בכל מקום ביבשה ובמקומות הכי אינטימיים בבתי המצרים.

מכת הארבה

מכת הארבה פגעה קשות בכלכלה המצרית מפני שהארבה אוכל ומכלה את כל הצומח.
ההשפעה ההרסנית של הארבה על החקלאות נובעת משתי סיבות:
א.      הארבה מגיע בהמונים והתיאור של התורה שהוא מחשיך ומכסה את הארץ, הוא תיאור אותנטי ואמיתי: ,וַיְכַס אֶת עֵין כָּל הָאָרֶץ, וַתֶּחְשַׁךְ הָאָרֶץ”.
ב.      הארבה מתנפל על השדות והיבולים ומחסל כל חלקה טובה של צומח: “וַיֹּאכַל אֶת כָּל עֵשֶׂב הָאָרֶץ וְאֵת כָּל פְּרִי הָעֵץ, אֲשֶׁר הוֹתִיר הַבָּרָד, וְלֹא נוֹתַר כָּל יֶרֶק בָּעֵץ וּבְעֵשֶׂב הַשָּׂדֶה בְּכָל אֶרֶץ מִצְרָיִם”.

מכת הארבה ידועה מן ההיסטוריה, וגם בימינו אלה היא מכה בחלקים שונים של העולם.
להקות ארבה הגיעו לנגב שלנו ממצרים, בחורף 2013.

יש עדויות מתחילת המאה העשרים על מכת ארבה, שהחקלאים נלחמו בה בהכאה על פחים… כיום מדבירים אותם באמצעות מטוסי ריסוס.
הנה תמונה אחת שקשורה לענייננו ומנציחה ארבה מעל קהיר בירת מצרים…

תמונות על פשיטות של ארבה מצויות ברשת האינטרנט ותוכלו להינות מהן.

הארבה כדימוי לריבוי בתנ”ך:

המוני המדיינים ובני בריתם שפלשו לעמק יזרעאל, בימי גדעון, מדומים לארבה: “כִּי הֵם וּמִקְנֵיהֶם יַעֲלוּ וְאָהֳלֵיהֶם, יבאו כְדֵי אַרְבֶּה לָרֹב” (שופטים ו, ה).
כך גם מדמה ירמיהו את המוני חילים הבבלים שיעלו על מצרים: “כִּי רַבּוּ מֵאַרְבֶּה, וְאֵין לָהֶם מִסְפָּר (ירמיהו מו 23).
לפי הנאמר באיוב לט 20 הארבה יוצר רעש רב הדומה לנחרת סוסים.

יהייה נחמד אם תשאירו תגובה ותשתפו חברים

אימייל

Facebook

Google

LinkedIn

Twitter

ארבה דם הוראת מכות מצרים לילדים יאור מצרים צפרדע

חיה בן איון |להציג את כל הפוסטים של ד"ר חיה שרגא בן איון

« פוסט קודם

סיבה לכך שמכה זו נעשתה על ידי אהרון ולא על ידי משה מפורשת ברש"י, מכיוון שהים שימש כמגן למשה כאשר הושלך אליה בתוך התיבה, שלושה חודשים לאחר לידתו, כמחבוא מפני עבדי פרעה שצוו להשליך את בני ישראל המימה, וכהכרת הטוב לא יכול היה משה להכות את הים.

בעקבות בקשתו של פרעה, מתפלל משה לאלוהים שיפסיק את המכה, ואלוהים נעתר לו. אך לאחר מכן, מסרב פרעה לשלוח את ישראל.

חז"ל דרשו מהמילים "ותעל הצפרדע" ביחיד, שהייתה צפרדע אחת גדולה שהכו עליה ובעקבות כך יצאו ממנה נחילי צפרדעים קטנות[1], אך על פי פשוטו של מקרא הכוונה היא על מין הצפרדע, וכדוגמה מביא רש"י את דברי יעקב לעשיו בפרשת וישלח "ויהי לי שור וחמור" כשהכוונה היא על שוורים וחמורים רבים.

האם פגעה המכה גם בעברים[עריכת קוד מקור | עריכה]

לדעת רבי אברהם אבן עזרא, פשוטם של המקראות מורה כי המכות הראשונות: דם, צפרדע וכינים, וכן מכת שחין ומכת ארבה, פגעו במידה דומה בין במצרים ובין בעברים[2]. אך הרמב"ם חולק על דעתו וסבור כי פשוטם של המקראות מורה שגם במכות דם וצפרדע, שחין וארבה, לקו המצרים בלבד ולא העברים. לגבי מכת כינים, נוקט הרמב"ם שגם במושבות העברים הופיעו הכינים אך לא ציערו אותם[3].

במדרשי חז"ל[עריכת קוד מקור | עריכה]

בתלמוד מובא כי כאשר באו בני ישראל לידי ניסיון של מסירות נפש, הם למדו קל וחומר מהצפרדע, שלמרות שלצפרדעים, שעל פי נבואת משה צוו להיכנס למיטות, לתנורים ולכל מקום אפשרי - "ועלו ובאו בביתך, ובחדר משכבך, ועל מיטתך, ובבית עבדיך ובעמך ובתנוריך ובמשארותיך", ניתנה הברירה אם ליכנס למיטה או למקום אחר, היו כאלו שנכנסו במסירות נפש לתנורים למרות המוות הבטוח שנשקף להם.

טעם המכה[עריכת קוד מקור | עריכה]

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.

במדרש הובאו מספר טעמים למכה זו:

מצרים ציוו את בני ישראל לחפש להם שרצים שיוכלו לשחק בהם (המנהג היה בעבר לשחק בשרצים, ומנהג זו הוזכר בשולחן ערוך על משחק בחגב), ולכן באו שרצים לביתם.

היולדות חששו לצעוק מפני פחד עבדי פרעה שצוו להשליך את הילדים לתהום וכך ייסוריהם גדלו, ומסיבה זו באו הצפרדעים לבתי המצריים וקרקרו באוזניהם.

המצרים ציוו את בני ישראל לאסוף להם טיט, ולכן קיבלו בתמורה צפרדעים שגדלים וחיים בטיט.

קישורים חיצוניים[עריכת קוד מקור | עריכה]

מכת צפרדע - ע"פ מדרשי חז"ל, באתר אש התורה

הערות שוליים[עריכת קוד מקור | עריכה]

1. ^ רש"י שם, על פי שמות רבה

2. ^ ראו: אבן עזרא (הארוך), שמות ז, כד. דבריו אלו עומדים בסתירה למדרשי חז"ל במספר מקומות, והם זכו להתייחסות שלילית עוד בתקופת הראשונים, ראו על כך אצל: י"ל קרינסקי, קרני אור על ה"אבן עזרא", בחומש "מחוקקי יהודה".

3. ^ רמב"ם, פירוש המשניות למסכת אבות פרק חמישי, משנה ד.

# data[].attributes.headline
אליה ענקייייייייייי

# data[].attributes.subject
אליה ענקייייייייייי

# data[].attributes.body
אני עכשיו שולח לכם כתובת קישור של וורטים על מכת צפרדע
http://www.meirtv.co.il/site//tag.asp?tag_name=%D7%9E%D7%9B%D7%AA+%D7%94%D7%A6%D7%A4%D7%A8%D7%93%D7%A2תיקון עכשיו אני אשלח לכם כתובת קישור של 72 שיעורים של רבנים

וַיֹּאמֶר יְהוָה אֶל מֹשֶׁה אֱמֹר אֶל אַהֲרֹן נְטֵה אֶת יָדְךָ בְּמַטֶּךָ עַל הַנְּהָרֹת עַל הַיְאֹרִים וְעַל הָאֲגַמִּים וְהַעַל אֶת הַצְפַרְדְּעִים עַל אֶרֶץ מִצְרָיִם. וַיֵּט אַהֲרֹן אֶת יָדוֹ עַל מֵימֵי מִצְרָיִם וַתַּעַל הַצְּפַרְדֵּעַ וַתְּכַס אֶת אֶרֶץ מִצְרָיִם

— ספר שמות, פרק ח', פסוקים א'-ב'

הסיבה לכך שמכה זו נעשתה על ידי אהרון ולא על ידי משה מפורשת ברש"י, מכיוון שהים שימש כמגן למשה כאשר הושלך אליה בתוך התיבה, שלושה חודשים לאחר לידתו, כמחבוא מפני עבדי פרעה שצוו להשליך את בני ישראל המימה, וכהכרת הטוב לא יכול היה משה להכות את הים.

בעקבות בקשתו של פרעה, מתפלל משה לאלוהים שיפסיק את המכה, ואלוהים נעתר לו. אך לאחר מכן, מסרב פרעה לשלוח את ישראל.

חז"ל דרשו מהמילים "ותעל הצפרדע" ביחיד, שהייתה צפרדע אחת גדולה שהכו עליה ובעקבות כך יצאו ממנה נחילי צפרדעים קטנות[1], אך על פי פשוטו של מקרא הכוונה היא על מין הצפרדע, וכדוגמה מביא רש"י את דברי יעקב לעשיו בפרשת וישלח "ויהי לי שור וחמור" כשהכוונה היא על שוורים וחמורים רבים.

האם פגעה המכה גם בעברים[עריכת קוד מקור | עריכה]

לדעת רבי אברהם אבן עזרא, פשוטם של המקראות מורה כי המכות הראשונות: דם, צפרדע וכינים, וכן מכת שחין ומכת ארבה, פגעו במידה דומה בין במצרים ובין בעברים[2]. אך הרמב"ם חולק על דעתו וסבור כי פשוטם של המקראות מורה שגם במכות דם וצפרדע, שחין וארבה, לקו המצרים בלבד ולא העברים. לגבי מכת כינים, נוקט הרמב"ם שגם במושבות העברים הופיעו הכינים אך לא ציערו אותם[3].

במדרשי חז"ל[עריכת קוד מקור | עריכה]

בתלמוד מובא כי כאשר באו בני ישראל לידי ניסיון של מסירות נפש, הם למדו קל וחומר מהצפרדע, שלמרות שלצפרדעים, שעל פי נבואת משה צוו להיכנס למיטות, לתנורים ולכל מקום אפשרי - "ועלו ובאו בביתך, ובחדר משכבך, ועל מיטתך, ובבית עבדיך ובעמך ובתנוריך ובמשארותיך", ניתנה הברירה אם ליכנס למיטה או למקום אחר, היו כאלו שנכנסו במסירות נפש לתנורים למרות המוות הבטוח שנשקף להם.

טעם המכה[עריכת קוד מקור | עריכה]

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.

במדרש הובאו מספר טעמים למכה זו:

מצרים ציוו את בני ישראל לחפש להם שרצים שיוכלו לשחק בהם (המנהג היה בעבר לשחק בשרצים, ומנהג זו הוזכר בשולחן ערוך על משחק בחגב), ולכן באו שרצים לביתם.

היולדות חששו לצעוק מפני פחד עבדי פרעה שצוו להשליך את הילדים לתהום וכך ייסוריהם גדלו, ומסיבה זו באו הצפרדעים לבתי המצריים וקרקרו באוזניהם.

המצרים ציוו את בני ישראל לאסוף להם טיט, ולכן קיבלו בתמורה צפרדעים שגדלים וחיים בטיט.

# data[].attributes.body
ויאמר ה' אל משה, בא אל פרעה ואמרת אליו: ... שלח את עמי ויעבדוני. ואם מאן אתה לשלח, הנה אנוכי נוגף את כל גבולך בצפרדעים. ושרץ היאור צפרדעים, ועלו ובאו בביתך, ובחדר משכבך, ועל מיטתך, ובבית עבדיך ובעמך ובתנוריך ובמשארותיך [בבצק]. וּבְכָה ובעמך ובכל עבדיך יעלו הצפרדעים.
ויאמר ה' אל משה, אמור אל אהרן, נטה ידך במטך על הנהרות, ועל היאורים, ועל האגמים, והעל את הצפרדעים על ארץ מצרים.
ויט אהרן את ידו על מימי מצרים, ותעל הצפרדע ותכס את ארץ מצרים.
ויעשו כן החרטומים בלטיהם, ויעלו את הצפרדעים על ארץ מצרים.
ויקרא פרעה למשה ולאהרן ויאמר, העתירו אל ה' ויסר הצפרדעים ממני ומעמי ואשלחה את העם...
ויאמר משה לפרעה: למתי אעתיר ... להכרית הצפרדעים...?
ויאמר: למחר.
ויאמר, כדברך, למען תדע כי אין כה' אלוקינו...
ויצעק משה אל ה' על דבר הצפרדעים ... וימותו הצפרדעים ... ויצברו אותם חמרים, חמרים, ותבאש הארץ.
וירא פרעה כי הייתה הרווחה, והכבד את ליבו....

פרעה מרוצה מעצמו, השיקולים שלו אנוכיים לחלוטין, והוא עצמו כמעט שלא נפגע ממכת הדם. משה חוזר אליו ומזהיר אותו מפני המכה הבאה. גם הפעם פרעה לא מתרשם, והוא לא ממהר לוותר על עבדיו העבריים - גם לאחר שמשה מבהיר לו שהפעם המכה תפגע בו תחילה.

שוב מטה אהרון את ידו על הנהר (מאותה סיבה שהסברנו במכת דם) והפעם המים מתחילים לרחוש ולבעבע. צפרדע גדולה עולה מן המים (צפר-דע, שהיא צופרת-מקרקרת, ובעלת דעה-שכל), ומתחילה לקרקר ולהזעיק את צפרדעי העולם כולו להצטרף אליה. המצרים המבועתים מתחילים להכות בצפרדע, וזו, במקום למות, מתפצלת ומתחלקת לצפרדעים רבות (זוכרים את הסצנה עם המטאטא ב"שולית הקוסם"?)

אין דבר שעומד בפני צפרדעי מצרים – הן עולות ממימי התהום, חודרות דרך הבלאטות, נכנסות לחדרי השינה, מטיילות על הגוף, מקפצות בכוסות המים, נדבקות לבצק, מכסות את התנורים ומצננות את האש...

הן מקרקרות בעוצמה כזאת שהמצרים פשוט נופלים על הקרקע ובוכים.

אי אפשר לדבר, אי אפשר לשמוע – קווה... קווה... קווה...

והצפרדעים האלה לא מתנהגות בעדינות יתרה ונושכות את המצרים בלי הרף, גם במקומות הכי פחות נעימים... (לפי אחד המדרשים הגיעו במכה זו גם תמסחים, שלהם כידוע שיניים הרבה יותר חדות).

שוב קורא פרעה לחרטומים, ושוב הם מראים לו שגם הם יכולים להפוך מים לצפרדעים, ושוב הוא חושב שבסך הכול בית-הספר למכשפים שבו השתלמו משה ואהרן, היה מוצלח יותר מזה של חרטומיו.

דבר אחד החרטומים לא מצליחים לעשות – להסיר את המכה.

פרעה המפונק סובל הפעם בהחלט. הצפרדעים פוגעות בכבוד שלו (פרעה החשיב את עצמו לאלוהים ואמר: לי יאורי ואני עשיתיני), חודרות לפרטיות שלו, משפילות אותו, ומעל לכל - מחרישות את אוזניו.

הוא קורא למשה, ומתוך הבנה שמדובר בפעולה קשה, מבקש ממנו להיעזר באהרון ויחד להסיר את המכה. משה, מסכים לעשות זאת אפילו לבדו, ובתור ג'סטה מיוחדת שואל את פרעה מתי לבצע את ההזמנה.

פרעה המתוחכם כבר דיבר עם החרטומים שאמרו לו שעל פי הכוכבים המכה אמורה להסתיים באותו יום, לכן, הוא לא מתאפק מהאפשרות לעשות צחוק ממשה, ומבקש לחכות עד למחר.

ומשה מסכים.