# data[].attributes.headline
בעבודתי כמורה וכמחנכת כיתה נתקלתי בתופעה שבה אחד התלמידים מנודה מהפעילויות הכיתתיות שלי כמחנכת. הייתי יחד עם תלמידיי בשיעור שבו שמעתי שהם משוחחים על מסיבה שהם מארגנים ואף הבנתי שאותו תלמיד לא יוזמן.מייד שוחחתי עם הכיתה על כך ואמרתי להם שההתנהגות הזו לא מקובלת עליי ואף אינה חברתית וגורמת לריחוק גדול יותר בינם לבין התלמיד האחר. שוחחתי איתם על קבלת האחר וחידדתי את העובדה שבכיתה אחת ישנם תלמידים עם אופי שונה וכל היופי בכיתה אחת שהם אמורים לגרום לכל אחד בכיתה להרגיש חלק ממנה.ולאחר כמה ימים התלמיד הוזמן למסיבה.

# data[].attributes.subject
בעבודתי כמורה וכמחנכת כיתה נתקלתי בתופעה שבה אחד התלמידים מנודה מהפעילויות הכיתתיות שלי כמחנכת. הייתי יחד עם תלמידיי בשיעור שבו שמעתי שהם משוחחים על מסיבה שהם מארגנים ואף הבנתי שאותו תלמיד לא יוזמן.מייד שוחחתי עם הכיתה על כך ואמרתי להם שההתנהגות הזו לא מקובלת עליי ואף אינה חברתית וגורמת לריחוק גדול יותר בינם לבין התלמיד האחר. שוחחתי איתם על קבלת האחר וחידדתי את העובדה שבכיתה אחת ישנם תלמידים עם אופי שונה וכל היופי בכיתה אחת שהם אמורים לגרום לכל אחד בכיתה להרגיש חלק ממנה.ולאחר כמה ימים התלמיד הוזמן למסיבה.

# data[].attributes.body
2.אני מסבירה לעצמי את הארוע שמידי פעם ישנם תלמידים שהם מעט חלשים באופיים ומאוד פגיעים וזה לעיתים נותן לגיטימציה לאחרים לפגוע בהם ולנסות להרחיק אותם מהכלל .התלמידים לא חוששים מפגיעה בתלמידים אחרים.הבנתי שעליי מוטלת האחריות להנחות ולהנהיג ולתת את הטון לגבי היחס כלפי התלמיד הזה ואף הבנתי עד כמה השפעתי יכולה להיות גדולה על מספר תלמידים.
3.אני רואה מידי פעם בכיתות שאני מלמדת איך ישנם תלמידים שמורחקים מהשאר אני מגלה זאת עם הזמן לפי התגובות של התלמידים כלפי אחרים בזמן שהם מדברים.וכן לפי הכינויים שנזרקים לעברם של התלמידים המנודים.
4.ההבנות שלי הן שאני כמורה צריכה להיות ערנית לגבי היחסים בכיתה בין התלמידים ולנסות לזהות אם ישנם ילדים שלא טוב להם בכיתה כתוצאה מיחסם של האחרים,וגם לנסות לעזור לאותם תלמידים הנפגעים לעלות את בטחונם האישי  ובמקביל למגר את תופעת הנידוי החברתי .
5.למדתי על ההשפעה הגדולה שיש לי כמורה וכמחנכת כיתה ועליי תמיד להיות ערנית ולעקוב אחרי היחס של התלמידים אחד כלפי השני.להאזין להם ולהיות תמיד קשובה להם כי רק כך אוכל לגלות אם יש איזו שהיא בעיה חברתית בכיתה.

# data[].attributes.headline
שלומי (אופיר ) טובול

# data[].attributes.subject
שלומי (אופיר ) טובול

# data[].attributes.body
עבודת התואר השני שלי התעסקה שיעורים פרטניים לנערים(13-15) בעלי עודף משקל יתר שלא נוטלים חלק בשיעורי חינוך גופני מאז שהם קטנים והרכבתי מן תוכנית כזאת ל 10 מפגשים כולל יייעוץ תזונתי קל וביקור בית ומפגש עם ההורים.
1. באחד השיעורים הפרטניים (אחד מול אחד) באמצע אימון גופני הנער הפסיק ופשוט בכה. נתתי לו להירגע לשתות קצת מים ולספר לי מה קרה ?עם הכל בסדר ? בהתחלה חשבתי שמשהו איתי לא בסדר אולי הקשתי מידיי בפעילות. הוא אמר לי משהו שממש התרגשתי שלא היה אף אחד שניסה לגרום לו להיות פעיל גופנית ותמיד כולם צחקו עליי, ואתה כמורה בכמה שבועות שינת את חיי שגרמת לי לעסוק בספורט ואף לרדת במשקל.
2. אני מבין את ההתפרקות של הנער שהגיע מישהו וגורם לו, או מושך אותו באחד על אחד להיות פעיל גופנית וחושב שהוא מאוד מעריך את העזרה שלי לגרום לו שהחברה תכבד אותו ולא תצחק עליו.
3. הילדים והערים של היום פוגעים אחד בשני ולא פעם ולא פעמיים שמעתי את המילה "ישמן" תרוץ כבר וזה מוריד להם להיות חלק משיעור ויוצרים כדור שלג שקשה לצאת ממנו.
4. ההבנות שלי ביחס לאירוע שאנחנו כעובדי הוראה בשלל נושאים לימוד אחראים למוטיבציה של הילדים ואנ י מאמין שלא מורה יש תלמידים שמעריכים מאוד את האכפתיות של אותו מורה כלפם וחושב שכך זה צריך להישאר תמיד כי זהו תפקידנו.
5. למדתי מהאירוע שצריך לעזור הן לחלשים חברתית והן לאלה שקשה להם ומתביישים להיות פעילים גופנית והמסגרת הפרטינית עוזרת ותורמת לעזרה לכל קשת הילדים.
6. למדתי עליי כמורה שעשיתי את העבודה שאחרים לא עשו והתעלמו ממנה וחבל , כי בגיל יסודי קל יותר לתקן את זה ולגרום לילדים להיות פעילים גופנית ולדבר עם שאר התלמידים בכיתה לא לצחוק על האחר.
7. אני מאמין שלתת לילד שהוא חזק חברתית להנהיג זו גם אופציה בתחום החינוך הגופני, שילד דוחף וכועס על אחרים שיפגעו באותו תלמיד זה יכול לעזור בנוסף להוראה שלי כמורה.

# data[].attributes.headline
המשך מוריה גרונוולד

# data[].attributes.subject
המשך מוריה גרונוולד

# data[].attributes.body
למדתי על עצמי שמטרתי הלימודית היא גם לבנות ולהצמיח, אבל גם "לתקן". זו אחריות גדולה וזה אף פעם לא מאוחר מידי. צריך הרבה סבלנות, אמונה ובסופו של דבר באמת אפשר להגיע לכל תלמיד ותלמידה אם באמת מאמינים ורוצים.
מה שאוכל לקחת איתי להמשך העשייה כמורה מנהיגה הוא לא לפחד ללכת עם האמת שלי (בתחילת עבודה עם ע' היו מורות ואף המחנכת שלו ייעצה לי לעבוד בדרכים שהתחברתי אליהן פחות: נוקשות וקשיחות) אבל אני בעיקר הרגשתי שהוא יצמח בזמן שלו ושהוא זקוק למקום לביטוי אישי ולכן בתחילת הדרך עבדתי מהמקום האישי שלו.
להקשיב לבטן, ללב, לאינטואיציה הפנימית. כמובן גם לסובבים אבל לבחון כל דבר וכל עצה אל מול מה שנכון לי, לאופי שלי ולדרך העבודה שלי.

# data[].attributes.headline
חיה לאופר
1. 

# data[].attributes.body
חיה לאופר
1. 

# data[].attributes.headline
מוריה גרינוולד

# data[].attributes.subject
מוריה גרינוולד

# data[].attributes.body
האירוע שברצוני לשתף קשור לתלמיד משולב אותו אני מלמדת באופן פרטני שיעורי שפה 4 ש"ש. התלמיד ע.פ בכיתה ה, אך טרם רכש את הקריאה, הוא מאוד מתקשה בלימודים, מוסח ובעל קשיי קשב וריכוז בעוצמה גבוהה. לע. חוסר מוטיבציה ללימודים, סף תסכול נמוך. בנוסף לזה, בתחילת השנה היו לו קשיים התנהגותיים, מה שלא היה לפני כן.
כאשר התחלתי לעבוד עם ע' המטרה הראשונית שלי הייתה לייצר אצלו תחושת הצלחה, אופטימיות, חיוביות, שמחה והנאה מהלמידה ומביה"ס. החלטתי לערוך עם ע' יומן הצלחות בו הוא יכתוב את ההצלחות שלו בסוף כל יום. בהתחלה ע' היה סקפטי, הוא גם לא רצה לכתוב בעצמו ולא הצליח למצוא הצלחות. לקח כשבועיים עד שע' התרגל לרעיון . כיום ע' לא מסיים אף יום מבלי שכותב ביומן ולעיתים הוא צריך להזכיר לי עליו. ע' מסתובב עם היומן בגאווה ומראה אותו להורים בבית. בנוגע לתחום הלימודי, גם שם יש שיפור. אמנם הקשיים של ע' הם ממשיים ואובייקטיביים , אך מצאנו את הדרך לעבודה וללימוד האסטרטגיות שעוזרות לו. ע' כבר לא אומר משפטים כגון: אני לא מצליח, אני לא יודע, אני לא מבין כלום. אני גאה בו מאוד, ומקפידה להראות לו ולהציג בפניו את הצלחותיו וגם אוהבת אותו ומאמינה בו מאוד. יש לו קסם אישי והוא יצירתי באופן יוצא מן הכלל.
אם כך, הרגשות שעלו בתוכי בתחילת השנה כשרק התחלתי לעבוד איתו היו: חשש וחוסר בטחון, איך אוציא אותו מהמצב הזה? האם הוא יצליח לקרוא? ומה עושים איתו??
כילד שחווה המון כשלונות, השוואה בינו לבין שאר ילדי הכיתה, ובעל קשיים משמעותיים ברור לי שהוא חש כישלון אחד גמור, חוסר אמונה ביכולותיו מה שמוביל לחוסר מוטיבציה, כס כלפי ביה"ס והמורים וכו וכו. אירוע זה אינו חדש או מפתיע בקרב ילדי החינוך המיוחד ובכלל בקרב תלמידי ביה"ס. כמורות, אנו נוטות לערוך השוואות, להעביר ביקורת, לערוך את אותם המיפויים בעוד כל תלמיד הוא עולם בפני עצמו בעל הצלחות בתחומים מסוימים וצדדים חזקים בתחומים אחרים. עלינו למצוא ולטפח את הצדדים החזקים, אך קודם כל לבנות, להאמין ולאהוב. זה הבסיס להצלחה לימודית.
אני תמיד נוהגת לומר שהעבודה עם הילדים היא קדושה וטהורה. אנו יכולים לבנות אותם (במילים, מעשים ואפילו מבט) או לצערנו להרוס.

# data[].attributes.body
ישנו תלמיד כיתה שבה אני מלמדת כיתת חינוך מיוחד כאשר מורים מקצועיים נכנסים לכיתה הוא מתכנס בתוך עצמו ולא מעוניין להיות חלק מהשיער, רק אם המחנכת נמצא הוא מתפקד, כל שיעור הנושא חוזר על עצמו, יש לציין שהתלמיד עם בעיות התנהגות רבות ומגיע מבית קשה יום. היה לי מאוד קשה לקבל את זה שכאשר אני נכנסת לכיתה התלמיד לא מוכן להפנות את פניו לשיעור, מאוד הבנתי אותו ולא לחצתי עליו לאט לאט התחלתי בפתרון הבעיה.
2. אני מבינה את הבעיות שאיתם מגיעים ילדי החינוך המיוחד במיוחד במקרה  שלו הגבתי בסובלנות רבה ולא לחצתי עליו להשתתף בשיעורים.
3. אני יכולה לקשור אותו לתאוריית ההכלה ואהבה, כל תלמיד ותלמיד כזה צריך להכיל ולהבין במלוא מובן המילה בסופו של יום התלמידים האלה רצים לחבק ולהרעיף אהבה כי זה משהו שחסר להם ואני כל כך מבינה אותו.
4. ההבנות שלי מהאירוע זה תמיד לגלות סבלנות ורכות, אני בהתחלה ניסתי להיות קצת קשה איתו אבל זה לא עבד, הרכות והעדינות עשתה עבודה טובה יותר.
5. למדתי שבכל אחד ואחד מילדי החינוך המיוחד יש לב ענקי וארגז של בעיות שהם סוחבים איתם וצריך לדעת לקרוא אותם ולהגיע אליהם.
6. למדתי על עצמי כמורה שאין דבר העומד בפני הרצון.
7. אני אקח איתי את החוזק הענקי שהתלמידים מחדירים בי יום יום ושאין דבר בכיתה שאין לו פתרון שגם התלמיד הכי מאתגר יכול להראות לנו את הדרך להצלחות ולהשגת מטרות.

# data[].attributes.body
בכיתתי יש שיעור במסגרת "מעגלים" - הכנת התלמידים למסגרות של קדם מכינות ולמסגרת הצבאית. בשיעור אנו מביאים דילמות מן החיים וכיצד אנו מתמודדים או אמורים להתמודד איתן. בשיעור האחרון עבדנו על היציאה מעצמי והסתכלות/ התבוננות על הסובב אותי. במהלך השיעור גם הקרנו סרטון שהצליח לרגש אותי עד כדי בכי ממש. התלמידים היו בשוק.
אני לא הסתרתי את רגשותי, מהסיבה הפשוטה שכולנו בני אדם. וכנראה שגם צדקתי כי מהסיטואציה הזאת יצאנו לשיח של הבעת רגשות ברבים ומה קורה אצל חיילים האם הם יכולים להביע את רגשותיהם בפני התקשורת.
כששאלתי למה הייתם בשוק כשראיתם שבכיתי נעניתי : :מה, את מורה, וזה רק סרטון ועוד תשובות שכאלו. ומשם היה לי ברור שאנחנו חייבים להזכיר לתלמידים שגם מורים הם בני אדם.
ולגיטימי לחלוטין להביע רגשות בציבור.

# data[].attributes.body
1. האירוע: אל הכיתה בה אני מלמדת כמורה מקצועית, הגיע השנה תלמיד חדש שרמת התפקוד שלו נמוכה מאוד מכל הבחינות (כיתת חינו"מ).
בשיעורים הראשונים התלמיד היה נוהג בהתנהגויות חריגות ומוזרות, שלא ידעתי כיצד להתמודד ולהגיב מולן (לדוג' תולש קישוטי כיתה, זריקת דברי מאכל על הסביבה, אי ישיבה מוחלטת במקום). התנהגויות אלה גם השפיעו על כל מהלך השיעור לכלל התלמידים.
הגבתי להתנהגויות אלה באופן חריף ולא מתאים כלל לסיטואציה, כך שהכדור הלך וגדל...
לאחר שהוסברה לי חריגותו המשפיעה  על כל תחומי החיים, התחלתי פשוט להכיל אותו ולהבין כי זה לא בכוונה, ואליו יש לדבר בשפה שונה ועם הרבה הרבה אהבה ואכפתיות.
2. ההסבר שנתתי לעצמי:  כנראה שכניסותיי הראשונות לכיתה זו עוררו אצלי רמת מתח וכוננות גבוהה 'להעביר' את מה שהכנתי, עד שלא שמתי לב, לקשיים של תלמיד מיוחד ומתוק במינו (!).
3. תאוריית ההכלה והאהבה הפשוטה לכל תלמיד. פשוט לראות את הטוב שבכל תלמיד ולהבין שאם יש קשיים התנהגותיים או לימודיים הם יכולים 'להתמזער' אם מכילים אותם ואוהבים למרות הכל.
4. למידה והבנה על עצמי ומסר שילווה אותי: לא לשפוט תלמיד לפי התנהגויות חיצוניות, להבין שאני רואה רק את קצה הקרחון, ומתחתיו מצויים דברים נסתרים רבים שעם הרבה הכלה ואהבה ההתמודדות תהיה קלה ונעימה הרבה יותר (לכל הצדדים).
וברוך השם, קשריי עם התלמיד התהפכו לחלוטין לטובה, ובעקבות כך, כמובן, גם התנהגותו.

# data[].attributes.headline
יונה רוביןבמהלך 

# data[].attributes.body
יונה רובין
במהלך שיעור תנ"ך בכיתה י', אחד מתלמידי הכיתה התפרץ לעברי במשפטים בוטים ופוגעים, ואף קם פיזית ממקומו וזרק את הציוד לעבר השולחן שלי. (זאת לאחר שנתבקש מספר פעמים להתרכז בשיעור ולא לפטפט).
המחשבה הראשונה שעלתה בראשי הייתה : כיצד ללמדו לקח, וכיצד הכיתה תבין שהתנהגותו אלימה ומצריכה תגובה חריפה.
כל זאת למען "יראו וייראו".
התגובה הראשונה שלי הייתה להוציאו מהכיתה ולהשעותו ובשלב הבא שיחה עם המחנך וכמובן  דרשתי התנצלות.
קיימים אירועים דומים שהתרחשו בכיתות נוספות, אלא שזו הייתה חריגה במיוחד.
אני מאמינה תאוריית החיזוקים: היינו חיזוק חיובי להתנהגות חיובית (הערה טובה "עין טובה"), ולהפך.
הסברתי לכיתה את חומרת ההתנהגות והסברתי שבכל מסגרת אחרת ההתנהגות לא תתקבל.
המטרה החינוכית: ללמדו שהתנהגות כזו לא תישנה יותר, והקודים להתנהגות לא ייתקבלו בשום מקום.
האמצעי שבחרתי בו היא שיחה עם המחנך ועם התלמיד, שיחה שגרמה לתלמיד להבין שאני מאמינה שזו מעידה חד פעמית, וכי יש בינינו הבנה ואימון למרות הכל.
מהלמידה של האירוע הסקתי שהאמונה בתלמיד ודיאלוג מתמיד אישי מקדם את המטרות הלימודיות /התנהגותיות.

# data[].attributes.body
השנה ארע אירוע חריג אצלי בגן כאשר אני פתחתי גן של טרום טרום חובה בתחילה השנה, אך עקב בעיות של תקן משרד החינוך ציווה על סגירת הגן לאחר חג הסוכות ואיחודו עם גן חובה, כך שאני ועוד גנן מגננים על גן אחד של 34 ילדים תלת גילאי (מגילאי 3-6).
במהלך המיזוג חששתי מאוד ממה יקרה לילדים 'שלי', חלקם מאוד קטנים, ונכנסים למסגרת מאוד גדולה וייחודית. אין כמעט בארץ גן תלת גילאי בסדר גודל כזה, ואל אף שאנו צוות גדול יחסית, מאוד יכול להיות שילדים 'יפלו בין הכסאות', בנוסף לכך חששתי מאיך שהילדים הגדולים יקבלו את הצעירים יותר.
לאחר שיחות עם הגנן, ויועצים, הוחלט שאנו נעשה את ההשתלבות בתהליך איטי- בכל יום ילדי הגן שלי יבואו לשחק בפינה כלשהי בגן השני, וכך עשינו, עד שלאחר סוכות ההשתלבות הייתה מאוד טבעית לכל הילדים. כך שגיליתי שעם תהליך נכון, גם שינוי גדול יכול להתקבל באופן טבעי אצל הילדים.
כעת נותר לנו רק לוודא שאף ילד לא מתפספס לנו, שאנו לא נתמקד בקבוצת גיל מסוימת ונשאיר את האחרים מאחור.
בככל התהליך הזה למדתי שאני מסוגלת ליותר ממה שציפיתי בתור מנהיגה, הצלחתי לעבור עם הילדים שלי תהליך של הסתגלות לגן ואז מעבר לגן אחר באופן טבעי, כאשר בשני המקרים מדובר בשינוי עצום עבור הילד.
כמו כן, למדתי שאני יוצרת קשר אישי עם הילדים שלי מאוד מהר.

# data[].attributes.headline
האירוע בו התמקד הוא מהשנה הנוכחית שלי, אני מלמדת בכיתות חינוך מיוחד כבר השנה הרביעית שלי, השנה קיבלתי באחת תלמיד שכל רצונו הוא שהמחנכת שלו תהיה בכיתה ולא מורות מקצועיות, כל פעם שהייתי נכנסת לכיתה הוא היה מתכנס בתוך עצמו ולא מעוניין בשום מורה מלבד המחנכת, החלטתי שהתלמיד הזה הוא המטרה שלי כרגע להתמקד בקשר שלו איתי ושלי אתו, למדתי מה הוא אוהב ולמה הוא מתחבר, בכל פעם שנכנסתי לכיתה ללא ידיעתו עשיתי או אמרתי משהו שקשור אליו ולדברים שהוא אוהב או רוצה, מפעם לפעם היה שואל קצת שאלות, מתקרב טיפה לשולחנות שכולם יושבים עליהם ועובדים בשיעור, התלמיד סוחב על גבו בעיות התנהגות מאוד קשות, מגיע מבית קשה יום ואני לא וויתרתי, מטרתי הייתה שהוא נכנס לכיתה ומקבל אותי כמו המחנכת שלו.. לאט לאט הוא התקרב ואכן התעניין בשיעור (מדעים) רצה יותר לדעת יותר ללמוד ולהתנסות והכול בדרך של למידה משמעותית ודרך דברים שהוא אוהב ורגיל אליהם, אחת התובנות שצמחו מהבעיה הזאת הייתה שצריך לדעת לדבר אל ליבו ואל חייו האישיים והדברים שהוא אוהב.. ככה בכל תלמיד ותלמיד וכך נוצרת למידה כיפית משמעותית ובעיקר למידה עם מורה שהיא לא המחנכת, אני מרגישה שהוא רואה בי עכשיו דמות אחרת ממה שחשב בראשו. ואני מרגישה שאין תלמיד שהוא לא רוצה יש תלמיד שצריך לדעת לגעת במקום שעושה לו הכי טוב. אני חושבת שכאשר מגיעים עם מגוון רחב של אפשרויות בלמידה ובהוראה וביחס אפשר להצמיח תלמידים שלא האמנו שירצו ללמוד. 

# data[].attributes.subject
האירוע בו התמקד הוא מהשנה הנוכחית שלי, אני מלמדת בכיתות חינוך מיוחד כבר השנה הרביעית שלי, השנה קיבלתי באחת תלמיד שכל רצונו הוא שהמחנכת שלו תהיה בכיתה ולא מורות מקצועיות, כל פעם שהייתי נכנסת לכיתה הוא היה מתכנס בתוך עצמו ולא מעוניין בשום מורה מלבד המחנכת, החלטתי שהתלמיד הזה הוא המטרה שלי כרגע להתמקד בקשר שלו איתי ושלי אתו, למדתי מה הוא אוהב ולמה הוא מתחבר, בכל פעם שנכנסתי לכיתה ללא ידיעתו עשיתי או אמרתי משהו שקשור אליו ולדברים שהוא אוהב או רוצה, מפעם לפעם היה שואל קצת שאלות, מתקרב טיפה לשולחנות שכולם יושבים עליהם ועובדים בשיעור, התלמיד סוחב על גבו בעיות התנהגות מאוד קשות, מגיע מבית קשה יום ואני לא וויתרתי, מטרתי הייתה שהוא נכנס לכיתה ומקבל אותי כמו המחנכת שלו.. לאט לאט הוא התקרב ואכן התעניין בשיעור (מדעים) רצה יותר לדעת יותר ללמוד ולהתנסות והכול בדרך של למידה משמעותית ודרך דברים שהוא אוהב ורגיל אליהם, אחת התובנות שצמחו מהבעיה הזאת הייתה שצריך לדעת לדבר אל ליבו ואל חייו האישיים והדברים שהוא אוהב.. ככה בכל תלמיד ותלמיד וכך נוצרת למידה כיפית משמעותית ובעיקר למידה עם מורה שהיא לא המחנכת, אני מרגישה שהוא רואה בי עכשיו דמות אחרת ממה שחשב בראשו. ואני מרגישה שאין תלמיד שהוא לא רוצה יש תלמיד שצריך לדעת לגעת במקום שעושה לו הכי טוב. אני חושבת שכאשר מגיעים עם מגוון רחב של אפשרויות בלמידה ובהוראה וביחס אפשר להצמיח תלמידים שלא האמנו שירצו ללמוד. 

# data[].attributes.body
באירוע בו אני רוצה להתמקד התרחש במהלך שנת הלימודים בשנה שעברה. לקראת אמצע השנה, נודע לי כי התקבלה החלטה להעביר  לכיתתי תלמיד מהכיתה המקבילה.
התלמיד שהועבר אליי, הועבר לאחר משבר שנוצר בין הורי התלמיד למחנכת הכיתה. לאורך השנה, היושיחות בין המחנכת להורים סביב תפקודו של הילד והקשיים שצצו במהלך השנה. השיח בין ההורים למורה הפך לתוקפני, שביטא בעיקר חוסר אמון בין שני בצדדים ואף הגיעו לכדי איומים על המורה. תגובתי הראשונה הייתה חשש גדול מעצם הידיעה על התהליך שעברו ההורים עם אותה המורה, והאם אני נכנסת למסלול דומה שבמהלכו מי שייפגע בעיקר הוא הילד הנמצא במרכז.

החלטתי כי זוהי תהיה משימה חשובה עבורי ! הבטחתי לראות בראש ובראשונה את התלמיד שנקלע למשבר בעקבות ההתנהלות הזו. כמחנכת וכמי שרואה בעצמה כאחראית לחינוכם ולאושרם של הילדים, קיבלתי החלטה לעשות כל שביכולתי לקלוט את הילד ולהבטיח לו מרחב בטוח לגדול בו, להצליח ולהתעצם בו. מניסיון העבר שלי עם הורים, גם הם זקוקים להזדמנות שלקם את האמון עם צוות ביה"ס על מנת לאפשר לילדם את התנאים הטובים ביותר להתקדם ולהצליח.
אחת התובנות המשמעותיות שצמחו מאותו המשבר של ההורים והתלמיד עם אותה המורה, הבנתי כי מלאכת החינוך שלנו דורשת רגישות רבה ובעיקר מנהיגות.
המחנך כמנהיג, נדרש לקחת אחריות על אותה הסיטואציה ולנהל אותה בצורה הטובה ביותר עבור כולם.
באותה הסיטואציה היה עליי לפעול ברגישות ביחס למורה המקבילה שלי שנפגעה מאוד מהתנהלות ההורים וההנהלה שבחרה להעביר אליי את התלמיד. מהצד השני, עמד ילד, עדין ורגיש שעבר לכיתה חדשה שלא מתוך רצון.
עליי הייתה מוטלת האחריות לדאוג להתאקלמותו של הילד ויצירת מרחב בטוח עבורו ולשקם את אמון ההורים במערכת ובי על מנת לפעול יחד לטובת הילד.

# data[].attributes.body
בתחילת השנה הגיע אלינו לגן ילד חדש. קיבלנו דיווח עליו שהוא ילד עם בעיות התנהגות קשות. הרגשות הראשונים שעלו זה חששות, איך יהיה, האם נצליח ל"השתלט" עליו, איך נתמודד איתו בגן?
בשיחות מקצועיות שערכנו התברר ראשית שהילד הזה גדל במשפחה מאוד קשה ויצא לאומנה וכל מה שהוא צריך זה מקום שהוא יודע שמגן ושומר עליו. הילד עצמו העיד בפני הצוות שבשנה הקודמת הוא היה ה"ילד הרע" שכל הזמן עשה  בלגן, הענישו אותו וכו'. אנחנו החלטנו ל"ארוב" לו כל הזמן ולשבח אותו על כל דבר קטן שמצליח וכל הזמן להזכיר לו כמה אנחנו אוהבים אותו ומאמינים בו.
הנקודה הזו עובדת פלאים והוא נהיה ילד חיובי שנוטל חלק פעיל בפעילויות הגן, עוזר לחברים.
עם זאת יש ימים שהוא מגיע "נסער" ואז לי אישית יותר קשה ההתמודדות מולו שבעיקר כוללת להיות מאוד עקבית וברורה בדרישה שלי ממנו ולא לוותר או להעלים עין. למדתי על עצמי שלא קל לי ההתמודדות מולו בזמנים שצריך בהם יותר אסרטיביות, אני לומדת בעצמי ומתעניינת בתחום של סמכות ובעיות התנהגות ומזכירה לעצמי מחד לא לוותר לו על הדברים המסויימים שהחלטתי עליהם ומאידך לזכור כל הזמן לחזק ולהעצים אותו בנקודות הטובות.

# data[].attributes.body
בתחילת שנה שעברה העבירו אליי תלמידה לא פשוטה בגלל בעיות התנהגות.
אף מורה בבית הספר לא הסתדר איתה בגלל- מצבי רוח משתנים, צעקות, דיבור בוטה ועוד.
בתחילה חששתי לקבל אותה אך שקיבלתי אותה דיברתי איתה בגובה העניים ואמרתי לה שמבחינתי נתחיל דף חדש ומה שהיה הסתיים וכל בעיה חשוב לפנות אליי.
התלמידה השתנתה מקצה לקצה. היא שיפרה את התנהגותה והשתדלה מאוד.
מה שקרה בארוע- שהאמנתי בילדה והאמנתי שהיא מסוגלת לעשות שינוי.
ההבנות- צריך להאמין בילד ולתת לו הרגשה של הצלחה.
למדתי על עצמי שלא צריך לפחד מאתגרים חדשים ואני יכולה להצליח ליצור שינוי.
אני לוקחת על עצמי- אחריות על כל תלמיד, אמפטיה, הקשבה והכלה.

# data[].attributes.body
באחת הכיתות שאני מלמד ביצעו שינוי בהרכב הכיתה ואלי העבירו תלמידה שהכינו אותי שהיא הכי בעייתית בכיתה ושהיא לא תיתן לי ללמד מהיום . לאחר השיעור הראשון ראיתי שהיא דומיננטית מאוד וכריזמטית . לקחתי אותה לשיחה והסברתי לה שאצלי בכיתה לומדים וכולנו כמו משפחה אחת . אותה תלמידה סולקה יום למחרת על אירוע שהיה עם מורה אחרת . למרות שידעתי שהיא מסולקת שלחתי לה הודעה לאחר השיעור ושאלתי למה היא לא הייתה בשיעור היא הסבירה לי שסולקה וגם הודתה על ההתעניינות ומאז היא נכנסת לכיתה ומכבדת את השיעור ומשתדלת לא להפריע. אני חושב שעם יחס נכון וכבוד הדדי ניתן ניתן לגלות מנהיגות ולהגיע להישגים.

# data[].attributes.headline
שמי נטלי באחת השנים שחינכתי ראיתי שהתלמידים מכינים דפים לקראת בחינה דפים שהתכוונו להכניסם למבחן. משיחה עימם הם טענו שאין סיכוי שיזכרו נושאים אלה. לקחתי את החומר מאחד התלמידים והתחלתי להסביר בדרך הגיונית ויותר פשוטה את הנושאים .לאחר מכן התלמידים אמרו לי כי רק עכשיו הם הבינו את הנושא הזה וכעת אין להם צורך בדפים האלה בבחינה .וחלקם אף קרעו אותם בפניי. הבהרתי לתלמידים שאין נושא בהיסטוריה שלא יוכלו ללמוד ואף במקצועות אחרים העיקר שיבינו קודם כל את מה שהם לומדים וינסו לעשות קישורים הגיוניים. כמו כן שוחחנו על יושרה ועד כמה זה חשוב שיפעלו לפיה. ומההיכרות שלי עד כמה הם ישרים אני יודעת שלא יוכלו לחיות עם  חוסר   יושרה. מקרה זה לדעתי קרה רק בשל חוסר האמונה שלהם ביכולת שלהם ללמוד חומר כזה,משעמם העובדה שפישטתי את החומר גרמה להם להבין ואף לקלוט .ארוע זה הראה לי עד כמה לי ולדרכי יש השפעה על התלמידים וערך היושרה שהולך איתי תמיד גם כאן הנחה אותי ואותם. מלבד זאת אני הקפדתי להעביר לתלמידים שאני מאמינה בהם וביכולתם והקפדתי מידי שיעור לומר להם זאת ואף לתת להם הוכחות לכך.ובמקרה זה הראתי להם שוב שהאמונה ביכולת שלהם תמיד עוזרת ללמידת החומר.

# data[].attributes.subject
שמי נטלי באחת השנים שחינכתי ראיתי שהתלמידים מכינים דפים לקראת בחינה דפים שהתכוונו להכניסם למבחן. משיחה עימם הם טענו שאין סיכוי שיזכרו נושאים אלה. לקחתי את החומר מאחד התלמידים והתחלתי להסביר בדרך הגיונית ויותר פשוטה את הנושאים .לאחר מכן התלמידים אמרו לי כי רק עכשיו הם הבינו את הנושא הזה וכעת אין להם צורך בדפים האלה בבחינה .וחלקם אף קרעו אותם בפניי. הבהרתי לתלמידים שאין נושא בהיסטוריה שלא יוכלו ללמוד ואף במקצועות אחרים העיקר שיבינו קודם כל את מה שהם לומדים וינסו לעשות קישורים הגיוניים. כמו כן שוחחנו על יושרה ועד כמה זה חשוב שיפעלו לפיה. ומההיכרות שלי עד כמה הם ישרים אני יודעת שלא יוכלו לחיות עם  חוסר   יושרה. מקרה זה לדעתי קרה רק בשל חוסר האמונה שלהם ביכולת שלהם ללמוד חומר כזה,משעמם העובדה שפישטתי את החומר גרמה להם להבין ואף לקלוט .ארוע זה הראה לי עד כמה לי ולדרכי יש השפעה על התלמידים וערך היושרה שהולך איתי תמיד גם כאן הנחה אותי ואותם. מלבד זאת אני הקפדתי להעביר לתלמידים שאני מאמינה בהם וביכולתם והקפדתי מידי שיעור לומר להם זאת ואף לתת להם הוכחות לכך.ובמקרה זה הראתי להם שוב שהאמונה ביכולת שלהם תמיד עוזרת ללמידת החומר.

# data[].attributes.headline
שמי ליאורה נחמני ביו

# data[].attributes.body
שמי ליאורה נחמני ביום שישי הייתי בשיעור של חברי לעבודה. המורה העביר שיעור על ספר שאותו הוא קרא יחד עם התלמידים בכיתה. במהלך האירוע הרגשתי שהתלמידים מקשיבים למורה בגלל הכבוד שהם רוכשים לו. חשבתי שזה יפה מאוד. ניתן להסביר את מה שקרה שגם אם נושא מסויים לא מעניין תלמיד ברגע שהוא רוכש כבוד הוא יקשיב ויתנהג יפה. כבוד הדדי מוביל למקומות טובים. הקשבה למידה מתוך הערכה וכבוד וזהו מנהיג בעייני. למדתי שניתן להוביל או "לקחת" את התלמידים אלי בתנאי שהם מקבלים כבוד ומעריכים את המורה. זו נראית לי מטרתי החינוכית לגרום לתלמידים לכבד את האדם שניצב מולם. למדתי על עצמי כמורה שאלו הדברים החשובים ואותם אני אכן עושה.

# data[].attributes.body
כמחנכת כיתה י' האירוע המשמעותי שחוויתי השנה היה שתלמיד מכיתתי הפריע לכל מהלך השיעורים ובעצם היה המוקד והגורר של ההפרעות בכיתה.
המורים ניגשו אליי מדי שיעור כדי לספר כמה שאותו תלמיד מפריע.
אציין שהתלמיד שלי הוא תלמיד מאוד חכם, הישגיו גבוהים ולימודיו חשובים לו.
הבעיה העיקרית שהוא תפס את התקן של "ליצן" הכיתה.
לאחר התייעצות עם גורמים רבים ואלפי הזדמנויות שניתנו לו ההחלטה הייתה שאותו תלמיד עובר לכיתה אחרת שם האינטראקציה עם תלמידי הכיתה תהיה אחרת והוא יצטרך לשנות גישה.
ההחלטה לא הייתה לי קלה אך בתחילה חשבתי שהמעבר הוא זמני וכנראה שהמעבר הוא לצמיתות.
התלמיד ניגש אליי בכל יום ומתחנן לחזור לכיתה כי לא טוב לו בכיתה השנייה.
התלמיד מצליח לעורר לי את המצפון ולחשוב שאולי לא נלחמתי עליו מספיק ובעצם וויתרתי עליו.
את האירוע הזה אני מקשרת לאירועים נוספים שקורים למורים רבים בבית הספר, מסיפוריםוחוויות שאני שומעת מדי יום.
התיאוריה החינוכית שלי היא כמובן שכל ילד הוא עולם ומלואו ולכל תלמיד מגיעה הזדמנות.
ההבנות החדשות שלי ממהלך האירוע הן שאני צריכה לשים על כף המאזניים את טובת התלמיד מול טובת הכיתה כולה, במקרה זה בחרתי בטובת הכיתה כולה כי לא יכול להיות שתלמיד אחד יפריע ללמידה של 31 תלמידים.
למדתי חדש על עבודתי שכל יום אני לומדת דברים חדשים, לומדת על התמודדויות עם רגשות מעורבים וקבלת החלטות לטובת הכלל ופחות לטובת הפרט.
על עצמי כמורה למדתי שנורא אכפת לי מכל תלמידי הכיתה שלי, גם מהתלמיד המפריע ביותר, כאב לי שלא טוב לו בכיתה השנייה אך כל פעם הזכרתי לעצמי שעשיתי כל מה שיכולתי לפני שההחלטה התקבלה.
מן האירוע הזה אני לוקחת איתי לעמוד זקופה מאחורי החלטותיי, לדעת לומר לתלמידים "לא" במיוחד לתלמידים שמטרתם היא להפריע בשיעור ובעיקר להתייעץ עם כל הגורמים האפשריים למתן עזרה.

# data[].attributes.body
דפי יומן רפלקטיבי

מתוך הפעילויות הלימודיות שקיימת בנושא ..... בחר/י מצב או אירוע משמעותי שמעסיק אותך/ מעורר בך שאלות או רגשות שונים/ או משהו שנראה לך שאת צריכה להעמיק את ההתייחסות אליו, ותארי אותו בקצרה[ חלק משיעור, שיעור פרטני, מפגש צוות, צפייה בשיעור...], כתבי לפי ההנחיות הבאות:

1.   מה קרה באירוע?

אילו רגשות ומחשבות התעוררו בך במהלכו? מה הרגשת? מה חשבת?

כיצד פעלת או הגבת בזמן הארוע? (מה אמרת? מה עשית?)

2.   איך את מבינה או מסבירה לעצמך את מה שקרה באירוע הזה?

3.   לאילו אירועים או מצבים קודמים בהתנסות שלך או של אחרים את יכולה לקשור אותו? לאילו תיאוריות חינוכיות או אחרות את מקשרת אותם?

4.   מה הן ההבנות החדשות שלך ביחס לאירוע שהתרחש?

5.   מה למדת חדש על עבודתך/מטרתך החינוכית מן האירוע?

6.   מה למדת על עצמך כמורה?

7.   מה תוכלי לקחת אתך מן הלמידה וההבנות האלו לעבודתך כמורה בהמשך בתחום המנהיגות?

את התשובות תענו בדף הרלקטיבי/רפלקציה

# data[].attributes.headline
שמי איריס פיזואטי 

# data[].attributes.subject
שמי איריס פיזואטי 

# data[].attributes.body
הערך המייצג את המנהיגות הוא ערך היושר ואמינות .אני רואה בתלמידיי לקוחות שצריכים לקבל ממני יחס הוגן וראוי אני משתדלת לשדר להם מסרים אמינים .
הארוע המשמעותי שחוויתי השנה היה כאשר נכנסתי לכיתה בשכבה יב שצריכה לגשת לבגרות בעוד חודשיים  ואני צריכה להוביל אותם להצלחה . במהלך השיעורים הראשונים הרגשתי שהם לא מאמינים בעצמם ובי שהם מלאי ספקות וחסרי ביטחון .חשתי שהם חייבים לעבור תהליך בו הם יאמינו בי ובעצמם כדי שהם יוכלו להצליח .במהלך האירוע אחת התלמידות אמרה  שאין סיכוי שהם יצליחו במקצוע זה ולכן הם מעדיפים להיכשל ולא להתאמץ .בתחילה חשתי המומה ואפילו פגועה אך מיד הבנתי שאלו הרגשות שלהם ועימם אני צריכה להתמודד .
אני הבנתי שזה נובע ממערכת יחסים לא תקינה בעבר ואני חייבת לשנות את התחושות שלהם .מניסיוני הבנתי שאני חייבת לעודד אותם להאמין בי ובעצמם -ליצור מערכת יחסים תקינה  ואמינה שבה הם יאמינו שאני יכולה להוביל אותם להצלחה .
באירוע זה ההבנות החדשות שלי היו שתלמידים צריכים לחוות הצלחה וכך הם יאמינו בעצמם ובי .
אני הבנתי על עצמי שאני חייבת להתמיד ,לא להתייאש ולשדר לילדים חוזק ורצון .
אני למדתי על עצמי כמורה -שאני בכיתה חייבת להיות מנהיגה בעל מסרים חד משמעיים ,כריזמתית ואף חזקה שהתלמידים יוכלן לסמוך עליי.
אני אוכל לקחת איתי מן הלמידה את ההבנה שלמידה היא תהליך בו חווים לא פעם מכשולים ,קשיים ואכזבות אך אנחנו כמורים מובילים חייבים להבין ,שאנחנו הבוגרים המנוסים והילדים צריכים לראות זאת . אנחנו חייבים להאמין בהצלחת הילדים

# data[].attributes.body
1.מה קרה באירוע השנה קבלתי ילד שהגיע מבית ספר אחר שלא ידע קרוא וכתוב והייתי צריך ללמד אותו מהתחלה מנקודת אפס אני הרגשתי בהתחלה מועקה , חוסר אונים וייאוש. ובהתחלה חשבתי לבקש מהמנהל שיפתור אותי מהמשימה הזאת אבל,  במחשבה שנייה התעשתי והחלטתי לקחת את המשימה על עצמי.
2. הקשיים שעמדו בפניי איך אני אלמד ילד בכיתה "ה" קרוא וכתוב ולהתחיל אתו מנקודת אפס עשו לי קשיים והערימו עליי הרבה חסמים פסיכולוגיים.
3.אני מקשר את הרגשות שעלו לי מתיאוריות חינוכיות שקשורות להצלחה וכישלון בקבלת המשימה. תיאוריות שקשורות לתסכול והרגשות אשם בעת הכישלון לבצע את המשימה על הצד הטוב ביותר.
4.ההבנות החדשות שלי שכשלנות הן גם דרך להצלחה ודרך לחשיבה צלולה , שקולה ורצינית איך למצוא דרכים להתגבר על המכשולים שעומדים בפני הצלחת המשימה שלי.
5. שאין יותר חזק מרצון טוב , אמיתי , דינמי וגמיש כמתווה להצלחת המשימה שלי עם התלמיד המאתגר שלא ידע קרוא וכתוב.
6.שיש בתוכי "ניצוץ" שתמיד ילווה אותי במהלך העשייה החינוכית והפדגוגית כמורה.
7. שאין להתייאש , אין להרים ידיים מול משימות מאתגרות ויש להאמין בעצמי ובכוחות הטמונות בתוכי כמניע להצלחות.

# data[].attributes.body
מוסר השכל

# data[].attributes.body
אני מחנכת כיתה א'. בכל שנתיים אני מקבלת תלמידים חדשים המגיעים למסגרת חדשה ( בית ספר)להם, לכיתה חדשה ובה חברים חדשים. בכל פעם אני מציבה לעצמי מטרה . מטרה כזו שתסייע לכל תלמיד בתחום שהוא זקוק לו. בתחילת השנה אני מתמקדת בעבודה על הרגלי למידה ומשלבת הכרות אישית עם כל תלמיד ובניית ביטחון של התלמיד בי , בחברים ובמסגרת אליה נכנס. התלמידים רכים ושברירים ואני משתדלת מאוד לגלות הרבה הבנה, חום ואהבה לצד עמידה בדרישות ה.מערכת. אני מאמינה שברגע שיש לילד תחושת שייכות וביטחון במקום שבו הוא נמצא-יוכל להתפנות בהמשך ללמידה וכך אצליח להגיע אליו ולקדם אותו או לחלופין יוכל להרגיש נוח ובטוח להתנהג באופן טבעי. בתחילת השנה הגיעה לכיתתי ילדה במצב רגשי עדין וטעון מאוד, מופנמת וסגורה ואני רוצה להאמין שתחושת הביטחון והאהבה שהענקתי לה הובילה אותה בזמן די קצר (שלושה חודשים) לפנות אלי, לשתף אותי ואף להשתתף בכיתה למרות הקשיים. אני משתדלת מאוד שבכל בוקר יפתחו את היום שני תלמידים שישתפו את החברים ברגשות שלהם באותו היום ומלמדת את כולם להגיב בחיבה ולהעריך את החברים על כך שהם משתפים אותנו במחיאות כפית . כך שלכל תלמיד יש את המקום שלו לשתף ולדבר בפני כולם אם ירצה בכך. בנוסף לכך אני משתדלת שתחווה בכיתה חוויות חיוביות ומח