# data[].attributes.headline
Jaz sem se karantene navadila precej hitro, vendar v njej ne uživam, ker zelo pogrešam sošolke in sošolce. Zdaj imam spet  veliko dela za šolo, ki ga če se le da opravljam redno in naloge pošljem še isti dan. V prostem času pa hodim na sprehode, se pogovarjam s prijatelji, gledam filme, berem …  Zdaj, ko so ukrepe malo sprostili bomo šli z družino tudi v Prekmurje, kjer imamo zemljo in bomo tam delali in se igrali. To, da pogrešam prijatelje pa rešujem tako, da gremo kdaj pa kdaj skupaj na sprehod, seveda na varnostni razdalji ali pa se pokličemo po video klicu. Šola na daljavo ima svoje prednosti, npr. lahko delam v svojem tempu. Kljub temu pogrešam razlago učiteljev. Komaj čakam, da bodo ukrepe čisto preklicali in bom lahko videla stare starše.Polonca Cedilnik, 7.a

# data[].attributes.subject
Jaz sem se karantene navadila precej hitro, vendar v njej ne uživam, ker zelo pogrešam sošolke in sošolce. Zdaj imam spet  veliko dela za šolo, ki ga če se le da opravljam redno in naloge pošljem še isti dan. V prostem času pa hodim na sprehode, se pogovarjam s prijatelji, gledam filme, berem …  Zdaj, ko so ukrepe malo sprostili bomo šli z družino tudi v Prekmurje, kjer imamo zemljo in bomo tam delali in se igrali. To, da pogrešam prijatelje pa rešujem tako, da gremo kdaj pa kdaj skupaj na sprehod, seveda na varnostni razdalji ali pa se pokličemo po video klicu. Šola na daljavo ima svoje prednosti, npr. lahko delam v svojem tempu. Kljub temu pogrešam razlago učiteljev. Komaj čakam, da bodo ukrepe čisto preklicali in bom lahko videla stare starše.Polonca Cedilnik, 7.a

# data[].attributes.body
Po zadnjem šolskem dnevu so se moji starši z babico in dedkom odločili, da odidemo jaz, moj bratec ter babi in dedi na vikend blizu Vrhnike.
In smo v nedeljo odšli. Spakirali smo oblačila, hrano, pa vse do ponve. Seveda brez filmov ne gre, zato sem jih naložila na USB. Najprej smo imeli naš star računalnik, ki je delal zelo počasi. Ker ne vikendu ni Wi-Fija, smo se morali domisliti , kako bi z bratcom imela dostop do šolskih gradiv. In smo ugotovili, da nama lahko najin dedi ''šera'' svoje mobilne podatke. Ja prav ste prebrali, dedi. Pa smo bili kmalu  pred novo težavo - in sicer signal, tukaj signal zelo slabo lovi. Včasih hodim gor in dol ter iščem  ubogi dve črtici signala. Čez čas sem se navadila in ujela svojo rutino. Obkroža nas narava, zato večkrat odidemo ven na svež zrak nabirat čemaž, trobentice, se igrat s frizbijem, na kratek pohod … Čez čas sta nam mami in oči prinesla nov računalnik, ki hitreje dela. Občasno se slišimo s sošolci prek zooma, ter se pogovarjamo o onem in tem. Ne morem verjeti, da bom to rekla, a nekako že pogrešam šolo. Raje pol dneva sedim v šolski klopi in poslušam predavanje učitelja, kot pa da sama sedim za mizo ob računalniku in še manj razumem snov kot bi jo v šoli.

Upam, da bo karantene kmalu konec, saj sem je počasi že sita.
Loti, 8. b

# data[].attributes.body
Za COVID-19 sem prvič slišal sredi januarja in sem si mislil, da to ne bo prišlo do nas, ker je predaleč. Pa sem se motil. V začetku marca so pri nas zabeležili prvega okuženega. Panika med ljudmi se je čutila v trgovinah, lekarnah in na cesti. Spomnim se, da je mami prišla domov in mi rekla, da je zmanjkalo zaščitnih mask, zato nam jih je sešila kar sama. V petek 13. marca so sporočili, da bodo zaprli šole in ostali smo doma.

Prvi teden šole na daljavo sem se privajal, potem je bilo pa lažje. Če kaj ne razumem, vprašam starša, saj tudi onadva delata od doma. Na srečo imamo vsak svoj računalnik, vendar ne morem mimo tega, da ne bi razmišljal o otrocih, ki te možnosti nimajo. Šele sedaj, ko sem v izolaciji, občutim kako je nekaterim ljudem, ki zaradi finančne ali socialne stiske ne morejo potovati, oditi na počitnice in kupovati stvari, ki jih potrebujejo.

Želim si, da izbruha epidemije sploh ne bi bilo. Vendar se moram sprijazniti s to čudno situacijo. Tudi v takih razmerah se lahko nekaj naučim. Moji občutki glede virusa so še vedno mešani, ker ne vem točno, kdaj se bo vse to končalo. Dobra novica pa je, da se epidemija umirja in da smo vsak dan bližje normalnemu življenju. Šolo na daljavo vidim kot priložnost, da se naučim nekaj novega in da bolj cenim brezskrbno življenje pred epidemijo.

Leonard, 8. A

# data[].attributes.body
Učenci se šolamo na daljavo. Veliko časa porabim za šolo. Prosti čas pa preživim zunaj na soncu in svežem zraku z družino ali pa doma priklopljena na elektronske naprave. Dobra stvar karantene je, da več časa preživimo skupaj z družino. Slabo je, da se ne smemo družiti s prijatelji in da ni običajnega pouka, saj učno snov sedaj veliko težje razumem. Hudo je tudi to, da ljudje izgubljajo službe in nimajo denarja za osnovne stroške. Komaj čakam, da bo tega konec in da se čim prej vrnemo nazaj v šolske klopi.
Julija B. M.

# data[].attributes.body
Sedaj, ko smo v karanteni, lahko vstajam kasneje. Za šolo lahko delam tudi popoldan in vmes igram igrice. Ni mi treba veliko jesti, ker večino časa preživim za računalnikom. Delo za računalnikom je seveda super stvar, a šolanje v učilnicah je bolje, ker učitelji razložijo snov in tudi malo zato, ker pogrešam nagajanje učiteljem. Zelo pogrešam tudi sošolce.
Julian Bojanc

# data[].attributes.body
Za koronavirus sem prvič slišal, 12. marca 2020 ob 18 uri, ko je Slovenija razglasila epidemijo. Informacije o koronavirusu in ukrepih vlade, vsak dan skupaj s starši spremljam v dnevnih poročilih. Na začetku razglasitve nisem vedel, da je koronavirus tako nalezljiv in smrtonosen. Njegovih posledic sem se zavedel šele, ko so zaprli vrtce, šole in javni promet. Bilo me je strah, da bom izgubil dedka in prababico. Dedek je pljučni bolnik, prababica pa ima 88 let. V dnevnih poročilih sem videl veliko krst in si želel, da pri nas nebi bilo tako kot v Italiji, Španiji in v Združenih državah Amerike.

Zaloge hrane si nismo naredili, saj so po dnevnih poročilih povedali, da to ni potrebno. Mama in oče enkrat tedensko hodita v trgovino, z masko in rokavicami. Midva s sestro ne smeva hoditi v trgovino. Kadar si nečesa želiva, naročiva staršem in nama naročeno kupita.

Novico, da bo šola zaprta, sem sprejel z navdušenjem, saj sem mislil, da bom  imel šolske počitnice. Žal sem se motil. Dneve ne preživljam tako, kot bi jih med počitnicami. Zjutraj sicer spim malo dlje kot običajno, se umijem, pojem zajtrk in se pripravim za šolsko delo. Naloge delam po urniku, vmes imam odmore in malico, tako kot v šoli. Pri šolskem delu mi pomaga mama, ki je specialna pedagoginja in mi razloži snov, ki je ne razumem. Po učenju lahko igram igrice na računalniku, telefonu ali pa gledam televizijo. Popoldan, ko pride oče iz službe hodimo na daljše sprehode. S sestro mami pomagava pri gospodinjskih opravilih, ona pa nama pomaga pri šolskem delu.

Družabno življenje se je ustavilo. Najbolj pogrešam druženje s prijatelji in treninge košarke. Komaj čakam, da bo konec ukrepov in bom lahko obiskal dedke in babice. Z njimi se slišim po telefonu in jih vidim s pomočjo skypa.
Moje razmišljanje se je v tem času spremenilo. Več časa preživim s starši in sestro in bolj samostojno rešujem šolske naloge. Šolanje na daljavo mi je všeč, vendar pogrešam sošolce.

Mislim, da se bomo ljudje iz tega časa naučili predvsem to, kaj je v življenju resnično pomembno. Pomembni so družina, prijatelji, šola in svoboda. Upam, da bo kmalu konec karantene in bom lahko živel tako, kot v starih časih.

Jaka Janžič Bidovec, 7. b

# data[].attributes.body
Ko je karantena, se  ne morem družiti s prijatelji, a je sedaj najboljši čas, da se povežemo z družino in se igramo družinske igre. Zaradi preveč odvečnega časa, se mi kar meša in ne vem, kaj bi delal. Starši so mi predlagali, naj se posvetim dejavnostim, ki se jim med šolo nisem mogel. Naredil sem si majhen, ampak lep vrt, ki ga obdelujem. Med karanteno se veliko sprehajam, hodim in seveda sem zunaj. S šolo končam prej, kot bi, če bi hodil tja, a je problem, če česa ne razumem. Všeč mi je, da se lahko s sošolci vidimo prek interneta in se malo pogovorimo. Karantena ni tako slaba, a je zaradi številnih smrti neprijetna.

Ijan   Zupan, 7. b

# data[].attributes.body
Moje življenje v karanteni ni preveč zanimivo. Dopoldan se učim in delam naloge za šolo, popoldan pa grem z družino na sprehod, gledam televizijo, berem knjigo, ustvarjam ali kaj spečem, npr. piškote, torto, mafine, pecivo, palačinke … Vsi dnevi so enaki. Tale karantena mi ni niti malo všeč in že komaj čakam da bo tega obdobja konec in da se spet vrnemo v šolo (res, res upam, da bo to čim prej). Zdi se mi, da nekateri ljudje jemljejo korona virus preveč resno, npr. da si moramo narediti zalogo hrane za tri mesece. Spet drugi pa jo jemljejo premalo resno in se družijo, hodijo na izlete. Moje mnenje je, da moramo paziti na svoje zdravje.Tudi otroci lahko zbolijo in bi morali biti ravno tako previdni in upoštevati pravila. Res je, da imam sedaj čas za nekatere dejavnosti, ki so bile prej na stranskem tiru, vendar pogrešam prijatelje in sošolce. Držim pesti da se čim prej vidimo v šoli.

Frida Gliha 8.a

# data[].attributes.body
Če si omejen pri gibanju, ne smeš se družiti s prijatelji in starši te nadzorujejo 24 ur na dan. Počutim se skoraj kot v zaporu. Pouk na daljavo je kot tiha maša. Pa še pri tiskalniku se »grebemo«, kdo bo prvi skeniral. Karantena je super le za hišne ljubljenčke, ker imajo vso našo pozornost ves dan.

David Siegl

# data[].attributes.body
Na začetku nisem razmišljala o tem, da bi karantena lahko trajala več kot 14 dni. Šole na daljavo sem se hitro navadila in veliko imam prostega časa. Zelo sem vesela, da ni ocenjevanja. Pogrešam pa vse stvari, ki smo jih v šoli počeli izven pouka, med odmori. Zanimivo je, da na nekaterih spletnih straneh piše, da se bo do 1. maja karantena končala, drugi pa so prepričani, da letos ne bomo šli več v šolo. Prišlo mi je na misel, da v tem primeru ne bomo imeli razredne slike iz leta 2020. Če pa bomo šli v šolo po prvomajskih počitnicah, bomo morali v manj kot dveh mesecih nadoknaditi stvari, ki jih nismo mogli narediti od doma. Doma moram veliko pomagati, sploh pri kuhanju in velikokrat grem v trgovino. Popoldan, če nimam online treninga, se s prijatelji družim na videoklicu. Ampak včasih se mi zdi, da učitelji in trenerji mislijo, da drugih obveznosti nimamo. Vsi od nas veliko pričakujejo. Zanima me kaj počnejo tisti, ki ne trenirajo nobenga športa, ne hodijo v glasbeno šolo ali nimajo drugih dejavnosti. Kaj delajo cel dan? Verjetno jim je dolgčas. Dober mesec pred karanteno smo se preselili v hišo. Zdaj imamo čas, da se navadimo na življenje v veliki hiši. Če letos ne bomo šli na morje imamo zdaj na srečo velik bazen pred hišo, v katerem se bomo hladili.
Eva Rozman, 7.a

# data[].attributes.body
Zaradi koronavirusa smo vsi doma. Pri nas je prava norišnica. Mama vstaja zelo zgodaj, da uspe narediti vsaj kaj za službo. Mi vstanemo malo kasneje in potem se začne celodnevni šolski maraton. Karantena je najbolj všeč našemu psu Rudiju, ker smo vsi doma in se lahko z njim igramo. Meni je všeč, ker lahko malo kasneje vstanemo in se lahko, medtem ko delamo, pogovarjamo. Mama pravi, da bo po koncu karantene dobila Nobelovo nagrado za mir, ker ves čas govorimo, ona pa vse to prenaša.
Mara Paulina Cunjak

# data[].attributes.body
Zoprno res je, da doma za stolom delamo šolske reči. Včasih se nam prav nič ne mudi. Drugič pa že za računalnikom veselo sedimo vsi - starša za službo, midve za šolo. Nam je večkrat hudo, da ne moremo objeti dedka in babice, a vemo, da vse skupaj ne bo predolgo.
Res nas veseli, da smo skupaj, se zabavamo in delamo smešne reči. Če bomo ostali doma, bomo preprečili širjenje virusa. In iskreno povedano, tako zelo pogrešam vse, da ko bo konec tega, bom vriskala iz vsega srca ter objela vsakega. Zato ostanite doma!

Taja Česen

# data[].attributes.body
Ta čas je zelo napet za cel širni svet,

šolanje doma je kar mučno

v šoli je bolj poučno.

Kmalu bo tudi moj rojstni dan,

Med čakanjem sem vesela,

da si bom lahko kaj zaželela.

Mami je zoprno,

da nikamor ne more

ob tem pa še breme, kako vse narediti,

ter delo od doma in gospodarska opravila,

saj se mora kaj zaslužiti.

Ampak je srečna,

da smo vsi skupaj in zdravi,

tako da bomo kmalu

spet aktivni v naravi.

Moja sestrica Ana se ne zaveda

kaj se dogaja, zato mi rada nagaja.

Naš oči mora delati.

Zdaj, ko smo vsi ostali doma,

se on žrtvuje,

saj je eden tistih,

ki ga svet potrebuje.

Zoja Hrupec

# data[].attributes.body
Pri nas doma je tako: Nona dela za službo, mami se uči za službo, oči prav tako. Ata pospravlja in nam skuha kosilo, midva z mlajšim bratom pa  delava za šolo. Takrat ni veliko možnosti za smeh. A, ko smo skupaj pri kosilu ali pri družabnih igrah, takrat smo družabni in zelo veseli. Imamo smešno igro o kameni dobi in ob njej se zelo zabavamo. V naši družini sta najbolj zabavna oči in ata. Naš novi družinski član je prišel ob pravem času. Oxy je psička, boksarka, stara deset tednov in nas vse lepo zabava z njenimi otročarijami. In zahvaljujoč očiju, atu in Oxy je naša hiša polna smeha.

Ela Mihovec :)

# data[].attributes.body
Več dni smo že poslušali, da naokrog razsaja novi koronavirus. Tudi v Sloveniji so se odločili, da zaradi varnosti zaprejo tudi šole in vrtce. Kako sem bil vesel, da sem lahko s katanteno začel že v petek! Saj veste, šolski teden je doooolg in naporen in prosti petek je super stvar. Mamica je nakupila zalogo hrane za najmanj dva tedna. Treba je biti pripravljen! Mi pa radi kuhamo in tudi jemo. Kako prav nam bo prišel aparat za peko kruha, ki smo ga pred časom kupili, si ta petek sploh nismo mogli misliti.
Pričela se je šola na daljavo. Prvi šolski dan je bil športni dan! Kako pa to sploh lahko poteka, sem si mislil. Tekal sem okrog hiše in v gozdu, štel korake in minute. Brat pa je izdeloval avtoportret iz kolaža. Z izzivom se je spopadla tudi mamica in naredila portret mene v hlačah z naramnicami. Res sem bil ta dan kot zadihan planinec ali premočen kmet na njivi, tako da sem s portretom kar zadovoljen. Ampak v torek se je pa začelo zares. Učitelji so nam pripravili kar nekaj dela. Starša sta rekla, da bova vstajala tako, kot bi hodila v šolo. Očka pa je rekel, da bo za zamude dajal neopravičene ure. Jaz sem jo žal dobil že takoj naslednji dan. Rad spim, ne morem si pomagati. Se pa izboljšujem, tako da imam v dobrih dveh tednih le dve neopravičeni uri.
Starša pravita, da se moramo veliko gibati. Druženje se odsvetuje, ampak s prijateljem in sosedom Matetom rada kartava. To počneva po pravilih zunaj in en meter in pol narazen. Pa si predstavljajte takšno kartanje! Dolgo tako ne zdrživa.
Veliko poslušamo tudi poročila. Sem postal že pravi ekspert za spremljanje dogajanja v Sloveniji in tudi v drugih državah. Panika glede mask se je dotaknila tudi nas. Malo za šalo in malo zares je mamica naredila nekaj modelov. Uporabili jih še nismo, saj smo razen očka mi trije ves čas doma. Očka pa je ta teden v službi. Je pa rekel, da se na delu vsi ne držijo pravil. Rekel je, da če bo problem z maskami, bo vzel kar tisto svojo iz mizarske delavnice.
Pravzaprav mi doma ni hudo. Učenje na domu je na nek način zanimivo. Mamica pravi, da se s tem učimo tudi samostojnosti in discipline. Se kar bojim, kako discipliniran bom, ko bo konec te karantene. Bom sploh še kaj znal ušpičiti? Pogrešam sošolce in druge prijatelje iz šole. Pogrešam igranje z njimi, igranje med dvema ognjema, hihitanje in smehljanje.
Preden sem začel to pisati, smo bili z družino na sprehodu po gozdu. Ljudje se eden drugega izogibajo na veliko razdaljo. To je hkrati smešno in žalostno, ko kdo zakašlja in kihne. Ampak mi ohranjamo optimizem in veselo razpoloženje s petjem, pesnjenjem in ustvarjanjem. Tako je vse lažje.

Peter Arhar

# data[].attributes.body
KORONA VIRUS
V hiši zaprt,
občasno  sem potrt.
Pogrešam nogomet in sošolce.
Tekme med vikendom
in popraskane komolce.

Kje je zdaj šolska telovadnica?
Tako blizu pa vseeno daleč.
Zdaj je pa spalnica
moje igrišče.

Mama v službi, oče doma,
s sestro dopoldan naloge delava.
Nervoza prisotna, ampak ni hudega,
naj le čimprej mine ta koronica.

Jaka Brinovec