# data[].attributes.body
Kedves Mindenki,

Az általam választott téma a propaganda hatása a gyűlölet-bűncselekményekre. A témában rejlő lehetőségeket az alábbi általam észszerűnek gondolt struktúrával építettem fel: Mivel a téma alapvetően összetett ezért arra gondoltam, hogy egy olyan közelmúltban megtörtént esemény médiában megjelenő hírével kezdek, amely összefügg a választott témával. A cikk elolvasását követően a felépítés már strukturáltabb irányba megy. A propaganda meghatározására, hatására, valamint a propaganda és közvélemény alakulásának kapcsolatára épül fel a következő blokk. A propaganda téma lezárást egy valószínűleg mindenki által ismert francia terrorcselekmény követi, amelyet követ a gyűlölet-bűncselekmények definiálása. A gyűlölet-bűncselekmények meghatározását követően szemléltetésként két ítélet tényállását foglaltam össze kisebb-apróbb érdekességekkel illetve különböző médiában megjelenő esetleges uszításokat tartalmazó cikkeket dolgoztam fel.

A téma érdekessége véleményem szerint abban áll, hogy a társadalomban jelenlévő idegenellenesség, gyűlölet, előítélet egyébként egy formált jelenség. A padleten nem véletlenül szerepel egy-két olyan irodalom, amely a befolyásolással foglalkozik, mivel azok szemléltetik azt, hogy egyébként az információkat mennyire szelektíven fogadjuk be, ha nem vagyunk körültekintőek. Például a Mi Hazánk által képviselt „cigánybűnözés” vagy a mostanság elterjedt „vendégmunkás-bűnözés” ha csak pár ember nézeteit is képes befolyásolni, akkor az előítéletek száma nő, ezáltal pedig fokozatosan veszélynek vannak kitéve. A médiában rejlő lehetőségeket nem arra kellene felhasználni, hogy gyűlöletet keltsünk, hanem hogy megakadályozzuk a gyűlölet terjedését. Ez lehetséges akkor, ha nem minden második cikk arról szól, hogy az LMBTQ könyveket elkell égetni, a cigányok bűnöznek (miért mások nem?), de mostmár a vendégmunkások is bűnöznek, „Magyarország az magyar ország..” stb. kifejezéseket megjeleníteni – ezek abszolút káros hatással vannak a csoportok tagjaira. Az emberek véleménye jelentős mértékben összefügg a politikai meggyőződésükkel. Az általuk preferált politikai irányvonal hatással van véleményük alakulására és hajlamosak az adott politikai oldal által képviselt nézetekhez igazodni.

Ha az emberek politikai meggyőződése jelentősen befolyásolja nézeteiket és érzéseiket másokkal szemben, és ezáltal befolyásolja azt, hogyan állnak a gyűlölethez, akkor a politikai szereplőknek és intézményeknek kulcsszerepük van abban, hogy előmozdítsák az elfogadást és a tiszteletet mások iránt, és hogy hatékonyan lépjenek fel a gyűlölet ellen a társadalomban.

Példaként szeretnék említeni egy általam végzett kutatás eredményét:

A Telex elnevezésű hírportálon jelent meg egy olyan cikk, amely arról szólt, hogy inkább legyen a gyereknek egy azonos nemű pár családja, mint semmilyen. A cikk alatt többnyire támogató, pozitív hangvételű vélemények jelentek meg, akik viszont a negatív oldalt képviselték, ők agresszívan tették. Például:

„Most azt kellene elfogadni , hogy beteg emberek gyereket fogadjanak örökbe, aztán a következő lépés az lesz, hogy a pedofilokat is fogadjuk el, mert az is rendben van. Nem tudom érthető- e, amiért ismét megkérdezem, ha a melegekkel kapcsolatos dolgokat elfogadod , akkor elfogadod, ha azt propagálják, hogy a pedofilokat is fogadd el?? Ne térj ki a válasz elől, csak egy igen vagy nem választ kértem.”

A könyvdarálás valójában célba ért, de jobb lett volna, ha inkább a békés együttélésre ösztönöz, mint a gyűlöletre.

A politikai meggyőződés és a gyűlölet közötti kapcsolat feltárása azt mutatja, hogy az emberek hajlamosak az általuk preferált politikai ideológiához igazodni, és ennek megfelelően értékelni másokat és csoportokat. Ezért politikai szereplők és intézmények aktív szerepet játszhatnak abban, hogy elősegítsék az elfogadást és a toleranciát, vagy éppen ellenkezőleg, erősítsék a társadalmi megosztottságot és gyűlöletet.

A kutatás során kiderült számomra az, hogy valójában sokkal több gyűlölet-bűncselekmény történik, mint amennyi a tudomásunkra juthat és az oka annak, hogy ezek látensbe maradnak az az, hogy a nyomozó hatóságok nem kellőképpen kezelik, nem megfelelően minősítik az ilyen típusú bűncselekményeket. Fontos lenne javítani a nyomozó hatóságok képzését és kapacitását a gyűlölet-bűncselekmények kezelésére, valamint kiemelt figyelmet fordítani az áldozatok támogatására és védelmére. A Gyűlölet elleni munkacsoport szakmai anyagokat biztosít annak érdekében, hogy a nyomozó hatóságok megfelelően kezeljék a gyűlölet-bűncselekményeket, ezek a szakmai anyagok iránymutatást adnak arra, hogy miket érdemes az elkövetéskor vizsgálni, ezek lényegében olyan tények és információk amelyek által megalapozható a bűncselekmény előítéletből fakadó mivolta. Az ilyen iránymutatások segítik a hatóságokat abban, hogy úgy minősítsék az esetet ahogy azt valójában a jogalkotó elvárja, és hogy az áldozatok számára igazságos és hatékony jogi védelmet biztosítsanak. A megfelelő minősítés már csak azért is fontos, mert az ilyen bűncselekmények nem csak az egyén ellen irányulnak, hanem az egész csoport ellen, amelyhez a kiszemelt áldozat tartozik.

A legnagyobb dilemma ami ötvözi a gyűlölet-bűncselekmények körét az a gyűlöletbeszéd jogi szabályozása. Ahogy látható lesz majd a tartalmak között, az országok eltérően állnak ahhoz, hogy hol húzzák meg a határt a vélemény és a már gyűlöletbeszédnek minősülő cselekmény között. Példaként említem az írországi szabályozást, ahol külön törvény rendelkezik a gyűlöletet motiválta bűncselekmények köréről. A vita középpontjában az áll, hogy a véleménynyilvánítás szabadságának korlátozása büntetőjogi eszközökkel túlzás. Az Alkotmánybíróság mércéjét nem tudja átugrani a jogalkotó azon szándéka, hogy a büntetőtörvénykönyvben a gyűlöletbeszéd szabályozva legyen, ezt több Alkotmánybírósági határozat is alátámasztotta már. Pont ezért nem szűkítettem le a témámat gyűlöletbeszédre, mivel ahhoz először abban kellene állást foglalni, hogy az része-e a büntetőtörvénykönyvnek vagy sem. Jelenleg a Közösség elleni uszítás tényállást tartják egyesek a gyűlöletbeszéd tényállásának, egyesek pedig nem. Az biztos, hogy az Európa Tanács által elfogadott defínició sokkal tágabb körben értelmezi a gyűlöletbeszédet mint amit a btk. szankcionálni kívánna, de valójában tényleg egy olyan tényállás aminek egyébként egyáltalán nincs gyakorlata.

„Gyűlöletbeszéd minden olyan megnyilvánulás, amely etnikai alapú gyűlöletet, idegengyűlöletet, antiszemitizmust vagy a gyűlölet más, intolerancián alapuló formáját terjeszti, ösztönzi, népszerűsíti vagy igazolja; beleértve az agresszív nacionalizmus és etnocentrizmus, a kisebbségek, a bevándorlók és a bevándorló származású személyek elleni diszkrimináció és ellenségesség által kifejezett intoleranciát. „ - Európa Tanács, Miniszteri Bizottság, 97. sz. ajánlás

A Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény lehetőséget biztosít, hogy az érintettek a közösségeket ért jogsérelem esetén fellépjenek. Sem a Polgári Törvénykönyv, sem az Alaptörvény nem nevesíti a szexuális irányultságot, ezért ez a lehetőség a Polgári Törvénykönyv szerint nem adott. Azonban 2023. május 3-án egy törvényjavaslat került beadásra a Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvénynek a nemi identitás és szexuális irányultság szerinti kisebbségek személyiségi jogainak érvényesítése érdekében szükséges módosításáról. A módosítás indokoltsága megalapozott, hiszen a személyiségi jogok védelme a nemi identitás és szexuális irányultság szerinti kisebbségeket is megilleti, a törvényjavaslat elfogadása esetén a nemi identitás és a szexuális irányultság bekerült volna a ptk-ba.  Azonban az Országgyűlés előtt a javaslat anélkül elutasításra került, hogy azt bármilyen érdemi tárgyalás alá vetették volna.   (Erről az alábbi linken lehet bővebben olvasni: https://lmbtq.hu/kozlemeny-a-sokszinu-magyarorszagert-kepviseloi-csoport-polgari-torvenykonyv-modositasarol-szolo-javaslatat-erdemi-targyalas-nelkul-leszavazta-az-orszaggyules-igazsagugyi-bizottsaga/)

Összességében a bűncselekményekben megjelenő gyűlölet mint motiváció alapvetően megosztott téma a társadalomban. A gyűlölet a legerőteljesebben büntetőjogi megközelítésben két irányban tud jelen lenni a társadalomban: a véleményben (ez lenne a gyűlöletbeszéd) és az erőszakban (ennek pedig a legáltalánosabb tényállása a közösség tagja elleni erőszak). A közösség tagja elleni erőszak tényállásának van joggyakorlata, van rá esetjog azonban ez a közösség elleni uszítás esetében nem mondható el.

# data[].attributes.body
Bevezetésként egy olyan cikket hoznék, ami a téma aktualitását és valódiságát érezteti. A cikk bemutatását követően gondoltam észszerűnek a témában rejlő lehetőségeket kifejteni, de ahhoz, hogy megértsük miről is lesz szó pontosan, érdemes egyből a lényegre térni.

A cikkben a Mi Hazánk Mozgalom vendégmunkás-bűnözésről beszél.

Orbán Viktor 2017-ben azt állította: „mi nem hívtunk ide soha senkit se vendégmunkásnak, se semmilyen más okból, hogy itt éljenek velünk”. Pár évvel később, idén tavasszal pedig már azt mondta a Magyar Kereskedelmi és Iparkamara rendezvényén: „a magyar gazdaságnak egy-két éven belül szüksége lesz félmillió új munkavállalóra”. Ehhez azért hozzátette, hogy szükség van ugyan erre a sok-sok új munkásra, „de ez nagyon sok kérdést vet fel”. Szerinte a gazdasági észszerűség csak az egyik szempont, „mert láttuk már pár nyugat-európai ország vendégmunkásokkal megterhelt helyzetét”, és a vendégmunkásokkal kapcsolatban nagyon nagy óvatosságra van szükség.

A gyakorlatban azt látjuk, hogy egyre több külföldi vendégmunkás érkezik Magyarországra, mivel a termelővállalatok és toborzóirodák fokozatosan növelik a számukat. Csak tavaly 81 ezerrel nőtt a beáramló vendégmunkások száma, és a következő években, évtizedekben még többet várhatunk, mivel sok ágazatban hosszú ideje súlyos munkaerőhiány tapasztalható. A hegesztők, targoncások, kamionsofőrök és betanított munkások száma is alacsony, ezért más országokból érkező munkavállalók veszik át ezeket a feladatokat.

Problémát jelent, hogy hogyan lehetne beilleszteni 200-300 ezer idegen munkavállalót a hazai erőteljes idegenellenességbe, különösen úgy, hogy ezek az emberek már meglévő munkára érkeznek, és rendelkeznek érvényes munkaszerződéssel. Példaként említik a Mikepércs esetét, ahol a polgármester kínai vendégmunkásokat tett ki egy lakóövezeti házból, vagy Hajdúszoboszlón, ahol a lakosok dühösek és elkeseredettek a vendégmunkások miatt. A polgármester arra kérte a helyi lakosokat, hogy jelentsék azokat az eseteket, ahol vendégmunkások elszállásolását tapasztalják vagy gyanítják.

Toroczkai László ahhoz ragaszkodik, hogy „Magyarország magyar ország maradjon”, ehhez viszont szerintük egy teljesen más munka- és gazdaságpolitika kell, amiben a magyarok „tisztességes fizetést” kapnak. „Addig is, amíg az általunk elképzelt száznyolcvan fokos fordulat nem történik meg, minden lehetséges törvényi eszközt meg kell ragadnunk annak érdekében, hogy minél kevesebb harmadik világbéli vendégmunkás tartózkodjon hazánkban”

A Mi Hazánk tovább ment egy lépéssel: ők nemcsak elutasítják a vendégmunkásokat, hanem már meg is találták köztük a bűnözőket, akiket csak úgy hívnak: vendégmunkás-bűnözők.

Mit ért a Mi Hazánk a vendégmunkás-bűnözés alatt?

„Nagyon egyszerű: bármely, Magyarországon tartózkodó vendégmunkások által elkövetett bűncselekményeket. Mivel ezek a migráns munkavállalók döntően olyan térségekből érkeznek (India, Pakisztán stb.), ahol egészen más kulturális szokások honosak, így törvényszerűek a súrlódások, gyakorlatilag az összes olyan érvet fel lehetne sorolni itt is, amit a kormány médiájában az illegális migráció kapcsán fel szoktak. Csakhogy mi ellenezzük a legális migrációt is. És ha valakit megtámadnak, azt nem fogja vigasztalni, hogy »illedelmesen kopogtató« legális migráns, vagy a kerítésen átmászó illegális migráns volt az elkövető”

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Egymillió forintos nyomravezetői díj kitűzése, tüntetés a bűnözés ellen, migránsmunkásozás. Az utóbbi időben néhány ellenzékben lévő párt új témára bukkant: a vendégmunkásokra. A Mi Hazánk Mozgalom már konkrétan

vendégmunkás-bűnözésről beszél.

A párt sorra tartja a sajtótájékoztatóit, küldi ki a közleményeit arról, hogy nekik nagyon nem tetszik, ami az országban a vendégmunkásokkal történik, de a Jobbik is hasonló pályán mozog.

Nem hívtak senkit = jönnek

Ott kezdődött az egész, hogy Orbán Viktor 2017-ben azt állította: „mi nem hívtunk ide soha senkit se vendégmunkásnak, se semmilyen más okból, hogy itt éljenek velünk". Pár évvel később, idén tavasszal pedig már azt mondta a Magyar Kereskedelmi és Iparkamara rendezvényén: „a magyar gazdaságnak egy-két éven belül szüksége lesz félmillió új munkavállalóra". Ehhez azért hozzátette, hogy szükség van ugyan erre a sok-sok új munkásra, „de ez nagyon sok kérdést vet fel". Szerinte a gazdasági észszerűség csak az egyik szempont, „mert láttuk már pár nyugat-európai ország vendégmunkásokkal megterhelt helyzetét", és a vendégmunkásokkal kapcsolatban nagyon nagy óvatosságra van szükség.

A valóságban pedig azt látjuk, hogy termelővállalatok és toborzóirodák egyre nagyobb számban hoznak Magyarországra külföldi vendégmunkásokat. Csak tavaly, egy év alatt 81 ezerrel nőtt a számuk. És a következő években, évtizedekben még többen jönnek majd, hiszen sok ágazatban évek óta fojtogatóan nagy munkaerőhiány van, és ez komoly akadálya az ország gazdasági fejlődésének.

Nincs elég hegesztő, targoncás, kamionsofőr, de egyszerűbb feladatokat ellátó betanított munkás sem. Így aztán jönnek Fülöp-szigetekiek, indonéziaiak, kazahok, indiaiak, kirgizek, mongolok. Itt írtunk arról, hogyan zajlik a toborzás, és mennyire válnak be ezek az emberek.

Szinte minden szakértő egyetért abban, hogy az Orbán Viktor által említett pár éven belüli 500 ezer új munkavállalót egész biztosan nem lehet csak magyarokból kiállítani: a G7-nek nyilatkozó szakértő szerint három éven belül optimista becsléssel 200 ezer magyart lehetne beterelni a munkaerőpiacra. Mások szerint is legalább 200-300 ezer külföldi vendégmunkásnak kell a következő pár évben Magyarországra jönnie, hogy ki lehessen szolgálni a sok új beruházás táplálta munkaerőigényeket.

Az Országgyűlés nemrég fogadta el a vendégmunkástörvényt, ami Orbán szerint „Európa legszigorúbb szabálya". A törvény majd novemberben lép hatályba, és eszerint annyi vendégmunkás jöhet be Magyarországra, amennyi betöltetlen álláshely van. Két évre jöhetnek, de ezt egyszer meg lehet hosszabbítani. Egy rendelettel pedig még az ügyintézésüket is megkönnyítették.

Félelem és reszketés

Kérdéses, hogy a hazai lincshangulatba és ellentmondást nem tűrő idegenellenességbe hogyan lehet behozni 200-300 ezer idegen embert - akik egyébként minden esetben már meglévő munkára érkeznek, tehát eleve úgy hozzák be őket a cégek, hogy megvan az érvényes munkaszerződésük, nem itt kezdenének el munkát keresni.

A magyar közhangulatot jellemzi például az az eset, amikor a Debrecenhez közeli Mikepércsen épp a fideszes polgármester tett ki kínai vendégmunkásokat egy lakóövezeti családi házból. Hajdúszoboszlón pedig a lakosok dühösek, elkeseredettek, a polgármester pedig - egy azóta törölt Facebook-posztban - arra kérte a helyi lakosokat, „tegyenek bejelentést minden olyan esetről, ahol vendégmunkások elszállásolását tapasztalják, vagy gyanítják."

Hajdúszoboszlón nyáron még a közösségi médiás bejegyzések alapján az is elterjedt, hogy vendégmunkások támadtak egy párra, aminek női tagját többen megerőszakolták, majd meghalt, a férfi pedig az intenzívre került. Erről aztán kiderült, hogy nem volt igaz.

Közben Vasadon négy évvel ezelőtt még halálra voltak rémülve a vietnámi vendégmunkásoktól, aztán végül miattuk maradt meg a helyi varroda.

„Migránsmunkások" és magyar kvóták

Azt egyébként több ellenzéki párt is ellenzi, hogy a kormány külföldi munkásokat hozzon be a magyar munkaerő helyére. A Jobbik egyszerűen csak „migránsmunkásnak" nevezi ezeket az embereket, és kötelező magyar kvótát vezetnének be a vállalkozásoknál, a hazai béreket pedig feljebb tornáznák. Ezekről aláírásgyűjtést is indítottak a napokban. Bár „ migránsgettóznak", azért ők nem merték visszahozni a vendégmunkás-bűnözés kifejezést, pedig pár évvel ezelőtt az akkori elnökük, a szkinhedmúltjáról elhíresült Sneider Tamás még nem jött tőle zavarba.

A DK is törvényjavaslattal szabályozná a külföldi vendégmunkások számát az országban, azt is előírnák, hogy állami és uniós támogatást csak olyan beruházások kapjanak, ahol legalább 90 százalékban magyarok vagy uniós munkavállalók dolgoznak. Gyurcsány Ferenc pártja viszont ennél mélyebben nem ment bele a témába - bár az egyik sajtóközleményük szerint a téma az árnyékkormány ülésén azért előkerült.

Toroczkai László, a Mi Hazánk Mozgalom elnöke a párt cigányellenes és vendégmunkás-bűnözők ellen tartott tüntetésén a Venyige utcai börtönnél - Fotó: Hevesi-Szabó Lujza / Telex

A Jobbik mellett a Mi Hazánk is gőzerővel ment rá a vendégmunkásokra: Toroczkai László ahhoz ragaszkodik, hogy „Magyarország magyar ország maradjon", ehhez viszont szerintük egy teljesen más munka- és gazdaságpolitika kell, amiben a magyarok „tisztességes fizetést" kapnak. „Addig is, amíg az általunk elképzelt száznyolcvan fokos fordulat nem történik meg, minden lehetséges törvényi eszközt meg kell ragadnunk annak érdekében, hogy minél kevesebb harmadik világbéli vendégmunkás tartózkodjon hazánkban" - írták a Telexnek. Például a munkahelyeket ellenőriznék, hogy a vendégmunkások előtt vajon megpróbáltak-e magyarokat felvenni a pozíciókba (ennek egyébként így is kell történnie a novemberben életbe lépő vendégmunkástörvény szerint). Vagy jobban támogatnák azokat a munkáltatókat, amik a magyar munkaerőre építenek.

A Mi Hazánk a Jobbiknál és a DK-nál is tovább ment egy lépéssel: ők nemcsak elutasítják a vendégmunkásokat, hanem már meg is találták köztük a bűnözőket, akiket csak úgy hívnak: vendégmunkás-bűnözők.

A vendégmunkás-bűnözés és a nyomravezetői díj

Ha már nagyon látványosan beemelte a Mi Hazánk a politikai közbeszédbe a vendégmunkás-bűnözés tematikáját, megkérdeztük tőlük, mit is értenek egészen pontosan ez alatt.

„Nagyon egyszerű: bármely, Magyarországon tartózkodó vendégmunkások által elkövetett bűncselekményeket. Mivel ezek a migráns munkavállalók döntően olyan térségekből érkeznek (India, Pakisztán stb.), ahol egészen más kulturális szokások honosak, így törvényszerűek a súrlódások, gyakorlatilag az összes olyan érvet fel lehetne sorolni itt is, amit a kormány médiájában az illegális migráció kapcsán fel szoktak. Csakhogy mi ellenezzük a legális migrációt is. És ha valakit megtámadnak, azt nem fogja vigasztalni, hogy "illedelmesen kopogtató" legális migráns, vagy a kerítésen átmászó illegális migráns volt az elkövető" - írta a párt a Telexnek.

Közel húsz példát is küldtek olyan körözött emberekről, akik szerintük „vendégmunkás-bűnözők". Van köztük olyan kínai állampolgár, akit szexuális erőszak miatt keres 2014 óta a rendőrség, másikukat 2019 óta emberölés miatt, egy vietnámi állampolgárt szintén emberölés miatt köröznek 2020 óta. De idén január óta köröznek garázdaság miatt egy kínai férfit, egy kínai nőt pedig rongálás miatt 2019 óta.

Idén nyáron a párt egymillió forintos nyomravezetői díjat is felajánlott, hogy elkapjanak egy szexuális erőszak miatt körözött vietnámi állampolgárt. A Mi Hazánk erről azt írta, ez egy figyelemfelhívó akció a részükről, de amúgy ez érdemi segítség is lehet a körözésben. Szerintük a rendőrségnek egyébként is gyakrabban kellene ilyen díjakat kitűznie, és nagyobb összegekben, mert például egy gyilkossággal gyanúsított embert nem fog feldobni az ismerőse 200-300 ezer forintokért. Ráadásul „a vendégmunkások könnyebben lelépnek külföldre, mint például egy cigánybűnöző, ezért indokoltabb náluk a nyomravezetői díj" - írták.

A párt által felsorolt példákban az a közös, hogy ők valóban külföldi állampolgárok, akiket a rendőrség valamilyen bűncselekményért köröz, és bár természetesen ez nincs kizárva, de valójában egyikük neve mellé sincs odaírva, hogy ők vendégmunkások lennének.

Kivétel az az eset, amikor most nyáron a bíróság letartóztatott egy férfit, aki augusztus 20-án nőkkel erőszakoskodott egy borsodi kisvárosban. A bíróság közleménye szerint azért is kellett a férfit letartóztatni, mert külföldi állampolgár, aki csak ideiglenesen, munkavállalás miatt van Magyarországon, így fennáll a veszélye annak, hogy elszökne. Egy dél-koreai vendégmunkást pedig emberölés kísérletével vádolnak, aki arra utasította a munkatársát, hogy a targoncával nyomja össze a zsákot, amiben egy takarító feküdt.

A Mi Hazánk szerint a felsorolt példákon kívül az ország több pontjáról keresik őket a helyiek, „hogy kisebb-nagyobb negatív tapasztalatokkal rendelkeznek, tehát maga a lakosság is jelzi nekünk ezt a problémát". Szerintük a legtöbb esetben nincs rendőrségi feljelentés, és a sajtó sem ír ezekről.

„De ki kell emelni egy olyan jelenséget is, amely ugyan még nem feltétlenül bűncselekmény, de ha kezeletlen marad, akkor az lesz belőle. Egészen konkrét példa: Esztergomban egyre több az indiai vendégmunkás, akik szemlátomást nem akarnak igazodni a magyar társadalom szokásához, provokatívan és hangosan viselkednek, nem vesznek róla tudomást, ha egy élelmiszerüzlet bezárt, és ököllel verik az ajtót. Ez joggal vált ki megbotránkozást és félelmet a helyiekből, és - sajnos - kódolva van, hogy nagyobb baj is történhet" - írta a párt.

Szerintük most nagyjából 100 ezer vendégmunkás van az országban, de az Orbán Viktor által megálmodott 500 ezres munkaerőlétszám miatt még többen lesznek, és „ha ez bekövetkezik, nem kell ecsetelnünk, mennyivel növekszik meg a közbiztonsági kockázat és a vendégmunkás-bűnözés" - írták. A problémát a „gyökerénél" akarják kezelni: egyszerűen nem akarnak vendégmunkásokat Magyarországra. De ha már mindenképp kell jönniük, akkor a Mi Hazánk szerint nekik legyen büntetlen előéletük, és ne jöhessenek olyan országokból, amikkel Magyarországnak nincs kiadatási egyezménye - ilyen például Kína vagy Indonézia.

Mint mindenki másnak

A rendőrség adatai szerint 2022 augusztusa és 2023 augusztusa között 239 olyan bűncselekmény történt Magyarországon, amit az itt dolgozó külföldi állampolgárok követtek el. Ezek jellemzően ittas vezetések, garázdaságok, lopások és testi sértések, írta az Országos Rendőr-főkapitányság a Telexnek.

Ez viszont már csak azért sem lehet mérvadó, mert ezeket a bűncselekményeket nem feltétlenül ebben az egy évben követték el, csak a nyomozás végén ekkor kerültek be a rendszerbe. Másrészt a „munkát vállaló külföldi állampolgár" elég tág fogalom, a vendégmunkások mellett akár uniós állampolgárok is lehetnek közöttük.

A Fidesz pedig elég szikáran reagált a megkeresésünkre. Annyit írtak, „Magyarország az illegális migránsokat továbbra sem engedi be az országba. A vendégmunkásoknak pedig be kell tartani a törvényeket, ahogy mindenki másnak".

Az együttműködés kizárt és elképzelhetetlen

Azt azért a Mi Hazánk „kizártnak tartja", hogy a vendégmunkások-témával szintén kiemelten foglalkozó Jobbikkal együtt dolgozzon, mondjuk közös akciókkal vagy törvényjavaslatokkal, de „minden olyat megszavaznak, ami a magyar emberek érdekeit szolgálja". Igaz, az együttműködést a Jobbik is „elképzelhetetlennek" tartja.

Gyöngyösi Márton, a Jobbik-Konzervatívok vezetője Jászapátin kampányol, „a tisztességesen elvégzett munkáért normális, az európai átlaghoz legalább közelítő bér járjon" - Fotó: Gyöngyösi Márton / Facebook

Ehhez érdemes felidézni, hogy 2018-ban a Mi Hazánk úgy alakult meg, hogy Toroczkai Lászlót kizárták a Jobbikból, mert megsértette a párt alapszabályát, és aztán Novák Előd és Dúró Dóra is ment utána, így aztán a két párt kapcsolata finoman szólva sem harmonikus.

A Mi Hazánk szerint már csak azért sem dolgoznának együtt a Jobbikkal, mert szerintük az „nemrég még a migrációt támogató Gyurcsány Ferenc nevével fémjelzett balliberális ellenzéki összefogásban vállalt szerepet". Közben a Jobbik a Telexnek azt írta, ők meg például azért nem dolgoznának együtt a Mi Hazánkkal, mert szerintük jobb magyar béreket csak uniós tagként lehet elérni. „Ezzel szemben az Európai Unióból kilépéssel kampányoló Mi Hazánk valójában az uniós kilépéssel azt érné el, hogy még több magyar ember kényszerülne az alacsony bérek miatt nyugatra, helyükre pedig válogatás nélkül telepítenének be az ázsiai migránsmunkásokat" - írták.

A különbség a két párt között annyi, hogy a Jobbik most nem beszél vendégmunkás-bűnözésről. Erről azt írták, ők nem értik, a Mi Hazánk mit ért ez alatt, de szerintük „minden olyan szervezett támogatás bűn, amely a magyar munkaerő és lakosság helyére ázsiai migránsmunkásokat hoz be, telepít be, ahogyan a magyarok munkájának elvétele is egy ilyen bűn".

Ezek nem azok az emberek

Miközben a vendégmunkástörvény novembertől lép életbe, Orbán Viktor állítólag a rendészeti törvényt is módosítaná miatt - legalábbis az ATV információi szerint a miniszterelnök erről is beszélt Kötcsén. A portál szerint Orbán arról beszélt a zárt körben, hogy a munkahelyeket előbb a magyar munkavállalóknak kell felkínálni, aztán a szomszédos országok állampolgárainak, de a nagy számban várható vendégmunkások miatt azért módosítaná a rendészeti törvényt, „az itt élők biztonságát hangsúlyozva".

Orbán és a kormánya hosszú éveken át sulykolta, hogy nem lesz olyan, hogy vendégmunkásokat hívnának az országba, vagy egyáltalán bármilyen idegent, hiszen ők csak bajt és erőszakot hoznának ránk. Most a lakosok több helyen láthatóan dühösek és elkeseredettek, amiért pont ide, Magyarországra jönnek, és néhány ellenzéki párt erősen ráment a témára - valószínűleg a most következő önkormányzati és európai parlamenti kampányban és a választásokig ez ki is fog náluk tartani.

A kormány azzal próbálja magyarázni a vendégmunkások behívására épülő gazdaságstratégiát, hogy ezek a vendégmunkások nem azok a vendégmunkások. Gulyás Gergely miniszter az egyik kormányinfón azt mondta, ő nem érzékeli, hogy ellentét lenne a kormány korábbi migrációellenes jelszavai és aközött, hogy most az ország több pontjára szervezetten érkeznek a török, indonéz, indiai, mongol, kirgiz vagy Fülöp-szigeteki vendégmunkások, hogy gyárakat építsenek. Utóbbiak ugyanis szerinte az illegális bevándorlástól „teljesen független rezsim", hiszen ők „nem élnek velünk hosszútávon".

Gulyás megoldásként azt javasolta, a vendégmunkásokat úgy kell elhelyeznie a beruházónak, hogy „semmilyen nehézséget a helyiekkel való együttélésben ez ne jelentsen", ahol pedig jelent, ott más megoldást kell találni.

„Szubkulturális sajátosságok"

A Mi Hazánknak amúgy is otthonos terep valamilyen csoport bűnözéséről beszélni: a megalakulásuk óta az általuk „cigánybűnözésnek" nevezett bűncselekményekkel kampányolnak. A párt szerint a romák között nagyobb arányban fordul elő bűnelkövetés, és vannak olyan bűncselekmények, amiket „száz százalékban" romák követnek el - Toroczkai szerint ilyen például az unokázás. Mindez pedig egy „szubkulturális sajátosság".

Az utóbbi években már többször tüntettek és/vagy felvonultak az ilyen bűnözés ellen: jártak már Miskolcon, Jászapátiban, Nyíregyházán, a budapesti Deák téren, legutóbb pedig a Venyige utcai börtönnél tartottak cigányellenes tüntetést - de ha már ott voltak, a vendégmunkás-bűnözőket is hozzájuk csapták a demonstráción.

Annak idején egyébként még a Jobbik szerzett magának népszerűséget a hasonló felvonulásokkal, de aztán ők lenyesegették a radikális vadhajtásaikat, és néppárti útra léptek. Legújabban pedig már konzervatívoknak nevezik magukat.

Rést találtak

„Egy radikális pártról beszélünk, a radikális megnyilvánulások eddig is részét képezték a politikájuknak. Egy-egy ember vagy csoport kipécézése, és hogy kriminológiai diskurzusba ágyazzák egy adott népcsoport jellegzetességeit, ezek benne vannak a szélsőjobb taktikai csomagjában" - mondta a jelenségről Félix Anikó szociológus.

A kutató szerint a bűnözés kiemelése, az előtag lecserélésével sokféle kisebbségi csoportnál működhet, elég csak a „migránsbűnözésre" vagy a „zsidóbűnözésre" gondolni. „A vendégmunkás-bűnözés kifejezés ugyanazokat az eszközöket használja, mint például a "cigánybűnözés". Ilyen a félelemkeltés, védelemre való törekvés, összezárás egy külső csoporttal szemben, amik a legelemibb ösztönökre hatnak. Azzal, hogy a félelmet növelik az emberekben, az adott csoporttal szembeni elutasítottság is növekedik idővel a közvélemény-kutatások szerint" - mondta a szociológus. Szerinte ha egy csoport ellen folyamatosan gyűlöletet keltenek - főleg egy külsőleg is láthatóan megkülönböztethető csoport ellen, mint most az ázsiaiak -, akkor hosszabb távon akár atrocitások is megjelenhetnek.

De létezik-e egyáltalán vendégmunkás-bűnözés? Félix szerint „nem lehet semmilyen csoportot azonosítani a bűnözéssel. Márpedig ez a kifejezés azt sugallja, hogy a kettő szó közé (vendégmunkások és a bűnözés) egyenlőségjelet teszünk. Az ilyen jellegű kifejezések semmi másra nem jók, mint az adott csoporttal szembeni ellenszenv növelésére, a valódi problémák feltárásához és azok megoldásához nem visz közelebb."

A Mi Hazánk népszerűségén azért még dobhat, ahogy annak idején a „cigánybűnözés" elleni felvonulások és megszólalások a Jobbikén. A „cigánybűnözés" mantrázása Toroczkaiéknál is megmaradt, de a szociológus szerint ezzel már sokkal több követőt nem tudnak maguknak szerezni. Másrészt relatíve új pártként most megpróbálnak új témákat is találni, „az adott kor szellemének megfelelő ellenségképpel operálni. És most itt találtak egy rést, amivel úgy tudnak ellenségképet, önálló identitást, kommunikációs stratégiát kialakítani, hogy leválasztják magukat a kormányzati retorikáról."

# data[].attributes.attachment_link.title
A vendégmunkás-bűnözés az új cigánybűnözés

# data[].attributes.attachment_link.description
Egymillió forintos nyomravezetői díj kitűzése, tüntetés a bűnözés ellen, migránsmunkásozás. Feltűnőben a következő forró téma a kampányidőszakra: a vendégmunkások, akik egyre csak jönnek, miközben Orbánék korábban azt mondták, egy migráns se teheti be a lábát az országba. A Mi Hazánk meg is találta benne a saját szeletét, a bűnözőzést, amivel úgy tudnak ellenségképet és önálló identitást kialakítani, hogy leválasztják magukat a kormányzati retorikáról.

# data[].attributes.body
A videóban Jason Stanley a propaganda fogalmát elemzi, megjegyezve annak elterjedtségét és sokoldalúságát. Propagandának nevezi azt a kommunikációt, amely célokat tűz ki maga elé, arra ösztönöz, hogy valamilyen irányba elköteleződjön a véleményed, tehát valamelyik vélemény táborát erősítsd az ésszerű érvelés mellőzésével. Az előadó szerint a propaganda gyakran irracionális előítéletekre támaszkodik, például az "Iraki Szabadság Művelet" elnevezésével, ami a háború megindításának idején elhangzott. Stanley hangsúlyozza, hogy a propaganda önmagában sem jó, sem rossz, és különböző társadalmi mozgalmakban is megtalálható, például az abolíciós mozgalmakban. Ha olyan társadalmi mozgalomról van szó, amely megpróbálja megváltoztatni az emberek attitűdjét például a melegházassággal kapcsolatban, művészetet kell használni, tehát emocionális hatást kell gyakorolnod az emberekre annak érdekében, hogy aláássd az előítéleteiket.

A propagandának szerepe van a társadalmi attitűdök megváltoztatásában, már Martin Luther King Jr. is felismerte a propaganda fontosságát a rasszizmus elleni harcban. A demokrácia szempontjából kulcsfontosságú, hogy sokféle vélemény és beszélgetés legyen jelen a társadalomban, és különböző nézetek közötti párbeszéd menjen végbe . Azt hangsúlyozza, hogy a cél nem a semleges kommunikáció, hanem a sokszínű életmódok és gondolkodásmódok elfogadása, valamint a másokkal való tisztelettudó együttélés, mivel felkell ismerni azt, hogy nem vagyunk veszélyesek egymás számára. A különböző vélemények nem ellenségei egymásnak.

# data[].attributes.attachment_link.title
What is propaganda? | Jason Stanley | Explain It Like I’m Smart by Big Think

# data[].attributes.body
Jakusné Harnos Éva: A BEFOLYÁSOLÁS MÓDSZEREINEK VÁLTOZÁSA A MÉDIA FEJLŐDÉSÉNEK FÉNYÉBEN

Jakusné Harnos Éva művében arról olvashatunk, hogy miben és mennyire változtatta meg a média a vélemény befolyásolására való lehetőséget, arra a következtetésre jutott, hogy az online formában terjedő hírek a korábbinál sokkal nagyobb mértékben képesek a manipulációra.

A propaganda eredetileg a katolikus hit terjesztésére szolgált az ellenreformáció idején, de ma inkább politikai befolyásolásra utal. Az elnevezés az ókori retorikára vezethető vissza, amely a tömegek meggyőzését célozta. Amikor a "propaganda" kifejezés negatív értelmet kapott, a szakértők inkább a meggyőzés és rábeszélés kifejezéseket kezdték el használni.

A befolyásolásnak különböző típusait tudjuk megkülönböztetni. Síklaki István szerinti típus megkülönböztetés az alábbiak szerint foglalható össze:

1.     Meggyőzés: A meggyőzés logikai érveken alapul, és a befolyásolt személy önkéntesen vállal valamilyen viselkedést, mert úgy véli, hogy az előnyös számára. Ez tudatos befolyásolási folyamatot jelent.

2.     Rábeszélés: A rábeszélés érzelmi manipuláción alapul, amely szimbolikus stratégiákra támaszkodik. A befolyásolt fél tisztában van a helyzettel, de az érzelmi reakcióit használják ki a befolyásolás során.

3.     Manipuláció: ebben az esetben a cél szerinti közönség nem tudja, hogy befolyásolás áldozata, de abban a hitben van, hogy az adott vélemény/viselkedés előnyös számára.

Mindhárom esetben az információs asszimetria okozza a problémát: vagyis az, hogy a befolyásoló fél többet tud mint akit befolyásol.

Manapság számos különböző nevet használnak a propagandatevékenységek különböző típusaira és azok által létrehozott üzenetekre: politikai propaganda, kereskedelmi reklámok, imázsépítés, társadalmi kapcsolatok, közügyek, stratégiai kommunikáció, és így tovább. A politikai propaganda legáltalánosabb definícióját Lasswell és társai fogalmazták meg: „szimbólumok tudatos kiválasztása és terjesztése a tömegek viselkedésének befolyásolása érdekében”.

A propaganda tevékenységének alapelvei minden kommunikációs csatornában érvényesek. Ezek közé tartozik például a forrás eltitkolása és a valós szándék elfedése. Az üzenetek hatása erősebb, ha a célcsoport maga következteti ki a rejtett tartalmat.

A propagandisták felismerték, hogy nem mindig mondhatják meg az embereknek, hogy mit gondoljanak, de azt igen, hogy miről gondolkodjanak. Ezért a propaganda és a sajtó fő célja az agenda-setting, vagyis a figyelem irányítása.

A propaganda és a befolyásolás olyan eszközök, amelyeket különböző hatalmi szervezetek és érdekcsoportok használnak, hogy befolyásolják a közvéleményt és irányítsák a gondolkodást. A személyes nézőpont, az érzelmi manipuláció és az információk kontrollálása mind fontos szerepet játszik ebben a folyamatban. A média, különösen az online platformok terjedésével, új lehetőségeket és kihívásokat kínál a befolyásolás terén. Fontos felismerni és kritikusan megközelíteni ezeket a befolyásolási technikákat, hogy megőrizzük a személyes autonómiát és az információkhoz való hozzáférést.

# data[].attributes.body
BAJOMI-LÁZÁR PÉTER: MANIPULÁL-E A MÉDIA?

A média és a médiát fogyasztók viszonyának egyik legfontosabb kérdése, hogy mennyiben befolyásolja a média az emberek gondolkodását és viselkedését. A média vált az egyik legfontosabb információforrássá és szabadidős tevékenységgé. Számos példa igazolja, hogy a média nemcsak közvetíti az eseményeket, hanem befolyásolja is azokat. A média által közvetített információk szerepe kiemelkedővé vált az emberek véleményének és viselkedésének formálásában. A média jelenléte életünk minden területén megfigyelhető, és globális jelenséggé vált. Ennek következtében feltételezhető, hogy a média hatása is tömegesebb, mint más szocializációs ágenseké. A média meggyőző erejére vonatkozó statisztikák ezt támasztják alá, melyek szerint az emberek jelentős része hosszú időt tölt médiafogyasztással. Ugyanakkor fontos megjegyezni, hogy a média meggyőző ereje és hatása nem feltétlenül azonos, és az adatok inkább azt mutatják, hogy a média elterjedtsége meghaladja a meggyőző képességét.

A média hatása társadalmunkra vitathatatlan, azonban az, hogy milyen mértékben képes manipulálni az embereket, továbbra is vita tárgyát képezi a tudományos és közvéleményben egyaránt. A média befolyása az emberek gondolkodására és viselkedésére két fő irányba tehető: az információ tájékoztatástól való elkülönítése és a befolyásolás közötti különbség. Az előbbi esetben az emberek önállóan mérlegelik és döntenek, míg az utóbbiban az üzenet címzettje a kommunikátor akaratának megfelelően változtatja véleményét és viselkedését. A kérdés, hogy a média manipulatív módon képes-e befolyásolni az embereket, különösen fontos a demokratikus társadalmakban, ahol a tájékozottság és az autonóm döntéshozatal kulcsfontosságú. A közvélekedés szerint a média nagy hatással van a társadalomra, és ezt az állítást támogatják a média korábbi cenzúra és propaganda gyakorlatai is. A média optimisták és pesszimisták közötti vita a média pozitív vagy negatív társadalmi hatásának kérdését járja körül. A kérdés különösen politikai propaganda és gyűlöletbeszéd kapcsán merül fel, mivel ezek hatása vitathatatlan. Az emberek többsége úgy véli, hogy a média nagy hatással van a társadalomra, és főleg negatív irányban. E kérdés vizsgálata főként a televízióra koncentrálódik, mivel az emberek jelentős része ezt tekinti legfőbb médiumnak. A televízió hang- és képi elemekkel dolgozik, ami hitelességének és meggyőző erejének erősítéséhez vezet. A média hatásának kutatása fontos annak érdekében, hogy megértsük, milyen szerepet játszik a média a társadalomban, és hogy szükséges-e szigorúbb szabályozás a vélt vagy valós manipulatív hatások ellensúlyozására.

Az 1920-as és 1930-as években elterjedt lövedékelmélet, más néven injekcióstű-elmélet, azt állította, hogy a média közvetlenül és erőteljesen befolyásolja az embereket. Ennek értelmében a média üzenetei, akár nyomtatott sajtóban, rádióban vagy filmekben, mint lövedékek hatnak az emberekre, maradandó nyomokat hagyva bennük. Harold Lasswell Propaganda Techniques in the World War című munkájában fejti ki a lövedékelméletet, melyben arra keresi a választ, hogy az első világháború propagandája hogyan volt képes tömeges véleményváltozást előidézni. Lasswell szerint a média és közönsége között egyirányú kommunikáció zajlik, ahol a közönség passzív és kritikátlan, és nincs lehetősége visszacsatolásra. Az elmélet a közönséget homogén tömegnek tekinti, akik egységesen reagálnak az üzenetekre. Az atomizált társadalom és a személyes kapcsolatok lazulása miatt a közönség kiszolgáltatottá válik a média manipulációjával szemben. Az elméletet megerősítette az 1930-as évek Európájában tapasztalható propagandahasználat, valamint az amerikai Orson Welles által rendezett rádiójáték, a Világok harca, amely pánikot váltott ki a hallgatók között, akik valós eseményekről szóló beszámolónak vélték azt.

Az 1940-es években Paul Lazarsfeld és munkatársai által kidolgozott kétlépcsős hatás modellje egy új paradigmát hozott a médiahatás vizsgálatában. E szerint a média csak korlátozottan és közvetve képes befolyásolni a közvéleményt. Lazarsfeldék az amerikai Ohio államban lezajlott 1940-es elnökválasztási kampány során végzett kutatásaikból azt a következtetést vonták le, hogy az emberek politikai preferenciái alig változtak a kampány alatt, és ellenálltak a média befolyásának. Ebből arra következtettek, hogy az emberek aktívan és kritikusan vesznek részt a médiaüzenetek fogadásában. Szerintük a közönség nem homogén tömegként reagál, hanem mindenki a saját környezetéből és tapasztalataiból fakadóan fogadja az üzeneteket.

A kétlépcsős hatás modellje szerint az emberek elsősorban olyan véleményvezérekre hallgatnak, mint például családtagok vagy munkatársak, akik befolyásolják véleményüket. Ezek a véleményvezérek pedig nagyrészt a médiára támaszkodnak a véleményük kialakításában. Így a média hatása közvetett módon érvényesül, és nagyobb mértékben a véleményvezérek közvetítésén keresztül. Lazarsfeldék modellje az emberek heterogén viselkedését feltételezi, és hangsúlyozza a személyes kapcsolatok szerepét a véleményformálásban. A média hatása ebben a modellben más, korábban kevéssé vizsgált tényezők kereszteződésében érvényesül.

A szelektív észlelés elmélete azt vizsgálja, hogy miért korlátozott a média társadalomra gyakorolt hatása, és miért alacsony a politikai kampányok hatásfoka. Joseph Klapper ezt az elméletet részletesen tárgyalja a "The Effects of Mass Communication" című munkájában. Klapper szerint az emberek szelektálnak a rájuk záporozó üzenetek között, vagyis kiválasztják és preferálják azokat az üzeneteket, amelyek megerősítik a már meglévő véleményüket. Ezt három szinten különbözteti meg:

Szelektív válogatás: Az emberek már eleve nem követik figyelemmel azokat az újságokat vagy műsorokat, amelyek ellentétes véleményeket fogalmaznak meg a sajátjukkal.

Szelektív észlelés: Ha mégis belebotlanak olyan üzenetekbe, amelyek ellentmondanak a saját véleményüknek, azokat figyelmen kívül hagyják.

Szelektív emlékezés: Még ha véletlenül is megjegyzik az ellentétes véleményeket, hamarosan elfelejtik azokat.

Klapper szerint az emberek kerülik a kognitív disszonanciát, vagyis az ellentmondó információkat és véleményeket, mert azok felülvizsgálatához és befogadásához sok kognitív energiát igényelnek. Ezért inkább elkerülik az olyan információkat, amelyek kétségeket és bizonytalanságot keltenek bennük, és inkább megerősítik meglévő világnézetüket. Ebből következik, hogy a média hatása elsősorban a már meglévő vélemények megerősítésében jelentkezik, és kevésbé a véleményváltozás elősegítésében. Minél nagyobb a távolság a kommunikátor és a befogadó véleménye között, annál kisebb a véleményváltozás valószínűsége.

Gerbner kultivációs elmélete szerint a média hosszú távon homogenizálja és befolyásolja a társadalom véleményeit és világlátását. A televízió által közvetített képek nemcsak tükrözik, hanem formálják is a valóságot, így fokozatosan elfogadják azt a nézők. Az elméletet Gerbner empirikus kutatásokkal támasztotta alá, melyekben két csoport, az erős és a gyenge tévénézők világképét hasonlította össze, és megállapította, hogy az erősebben tévézők világképe jobban hasonlít a tévében ábrázolt világképhez. Ugyanakkor kritikusok szerint az elmélet nem veszi figyelembe a modern, sokcsatornás televíziópiac sokszínűségét és a nézők különböző tévénézési szokásait.

A napirendelmélet szerint a média nem azt befolyásolja, hogy mit gondolunk, hanem azt, hogy miről gondolkodunk. A média kiválasztja és hangsúlyozza a napirenden szereplő témákat, amelyek befolyásolják, hogy mely témákra helyezzük a figyelmünket, de az események fontosságát már nem feltétlenül értékelik úgy, ahogyan azt a média sugallja.

A felhasznált irodalom még számos más elméletet mutat be, amelyek különböző nézőpontok szerint próbálják feldolgozni azt, hogy hogyan hat a média a véleményünkre. Összegezve azonban az mondható el, hogy a kutatás szerint nem egyértelmű, vagy pontosabban fogalmazva nem egyedüli tényező a média a vélemény kialakításában. Ha van is benne szerepe, akkor azt csak a többi tényezővel együtt lehet figyelembe venni, amelyek még véleményalkotó szereppel bírnak.

# data[].attributes.attachment_link.title
How Do You Feel Today Google Classroom Heading

# data[].attributes.headline
MÉDIAHEGEMÓNIA ÉS A DEZINFORMÁCIÓK EXPORTJA A HATÁRON TÚL

# data[].attributes.subject
MÉDIAHEGEMÓNIA ÉS A DEZINFORMÁCIÓK EXPORTJA A HATÁRON TÚL

# data[].attributes.body
Az alábbi cikk a Political Capital keretén belül került megírásra, amelyet összefoglalok, de ajánlom a teljes cikk elolvasását és magát a publikációt is, a publikáció a cikken keresztül elérhető.

Az Orbán-rezsim befolyása az erdélyi, szerbiai, szlovákiai és kárpátaljai magyar kisebbségi közbeszédre kiemelt figyelmet kapott az utóbbi években. Újságírók által végzett kutatások rámutattak arra, hogy az Orbán-kormány különféle eszközökkel, elsősorban pénzügyi támogatások révén, folyamatosan igyekszik befolyásolni a határon túli közösségek és médiumok tevékenységét, törekvéseinek pedig a kontroll megszerzése a célja. Azonban a magyar kormány határon túli dezinformációs befolyása eddig kevés figyelmet kapott.

A Political Capital által készített elemzés rávilágít arra, hogy a magyar kisebbségi érdekek képviseletének látszólagos legitimációja valójában gyakran pártérdekeket szolgál, és gyakran ellentmondásban áll a magyar kisebbségi közösségek hosszú távú érdekeivel, valamint a szomszédos országok nemzeti érdekeivel és az euroatlanti közösség biztonságával. Az illiberális értékek és oroszbarát narratívák exportálása ilyen módon veszélyeztetheti a térség stabilitását és a kölcsönös megértést.

Az Orbán-rezsim két fő okból alakított ki hegemóniát a szomszédos országokban élő magyar kisebbségi közösségek felett: először is, hogy biztosítsa a kettős állampolgárok szavazatait a magyarországi országgyűlési választásokon, és másodszor, hogy közvetett befolyást gyakoroljon ezeknek az országoknak a többségi politikájára. A rezsim hatalmi-politikai érdekei mentén kihasználta ezeket a közösségeket, helyettük pedig inkább saját politikai célokat követett.

A magyar kisebbségi közösségekben terjesztett dezinformációs narratívák az Orbán-rezsim hatalmi-politikai érdekeit szolgálják, ugyanakkor károsak lehetnek Magyarország és a magyar diaszpóra érdekeire nézve. Az ilyen narratívák terjesztése gyengítheti a közösségek autonómiáját, kohézióját és önvédelmi képességét az ellenséges politikai vagy információs befolyással szemben. Emellett növelhetik a belföldi dezinformációkra vagy félretájékoztatásra való fogékonyságot, a külföldi ellenséges befolyásolási műveletekkel szembeni kiszolgáltatottságot és általános bizalmatlanságot a független média iránt mind a többségi, mind a kisebbségi lakosság körében.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Az Orbán-rezsim befolyása a romániai, szerbiai, szlovákiai és ukrajnai magyar kisebbségi közbeszédre

Újságírók 2010 óta széles körben feltérképezték, hogy az Orbán-rezsim milyen eszközökkel, elsősorban pénzügyi támogatások révén, és kitartóan törekszik a határon túli közösségek és médiumok feletti ellenőrzés megszerzésére. A magyar kormány határon túli dezinformációs befolyása ugyanakkor eddig feltáratlan maradt. A Political Capital - romániai, szerbiai, szlovákiai és ukrajnai magyar nyelvű helyi médiumokra fókuszáló - elemzéséből kiderül, hogy a magyar kisebbségi érdekek legitim képviselete hogyan vált e közösségek pártérdeket követő kizsákmányolásává az illiberális értékek és oroszbarát narratívák exportálásával, ami alapvetően ellentétben áll a magyar kisebbségi közösségek hosszú távú érdekeivel, a szomszédos országok nemzeti érdekével és az euroatlanti közösség biztonságával.

Kutatásunk az Orbán-rezsimnek a romániai, szerbiai, szlovákiai és ukrajnai magyar kisebbségi közösségek médiájára gyakorolt hatására összpontosít, hogy megértsük, miként hatnak a magyar dezinformációs narratívák e közösségekre, és hogyan járulnak hozzá a rezsim külföldi befolyásához, különösen az orosz-ukrán háború kontextusában. Elemzésünk az online hírmédia, politikai szereplők és Facebook-oldalak által terjesztett négy fő - a háborúval, az oroszellenes szankciókkal, a bevándorlással és a genderellenességgel kapcsolatos - narratíva monitorozására és vizsgálatára terjedt ki. A kutatást helyi partnereinkkel, Gyurkovics Virággal, az Átlátszó Vajdaság főszerkesztőjével; Kőváry Sólymos Karin szlovák oknyomozó újságíróval; Sipos Zoltánnal, az Átlátszó Erdély főszerkesztőjével, valamint a kárpátaljai Varosh magazin újságíróival, Soltész Andrással és Dmytro Tuzhanskyival együttműködve végeztük. A magyar rezsimnek a kisebbségi közösségek nyilvánosságára gyakorolt hatását vizsgáló kutatásunkat egy olyan korábbi kutatási projektünk folytatásának és kiegészítésének szántuk, amely általában a rezsim politikai, biztonsági és gazdasági érdekeit érvényesítő magyar külföldi hatalomgyakorlást (power projection) vizsgálta.

Jelentésünk a Political Capital korábbi, Magyar politikaibefolyás-építés - Az Orbán-rezsim törekvései az illiberalizmus exportjára című, elemzésének főbb megállapításaira támaszkodik. E tanulmányunkban amellett érvelünk, hogy az Orbán-rezsim legfontosabb külpolitikai célja egy olyan kedvező külpolitikai környezet megteremtése, amely biztosítja a rezsim hosszú távú túlélését belföldön, valamint megelőzi és ellensúlyozza a nemzetközi kritikát a populista-jobboldali szereplőkkel való szövetségépítéssel, az EU-ban az illiberális, szuverenista hegemóniaváltás elősegítésével és a magyar kormány nemzetközi szerepének megerősítésével. A rezsim két okból alakított ki hegemóniát a szomszédos országokban élő magyar kisebbségi közösségek felett: 1) hogy biztosítsa a kettős állampolgárok szavazatait a magyarországi országgyűlési választásokon, és 2) hogy közvetett befolyást gyakoroljon ezeknek az országoknak a többségi politikájára. A magyar kisebbségi közösségek legitim és szükséges támogatása és érdekképviselete helyett tehát az Orbán-rezsim hatalmi-politikai érdekei mentén kihasználta ezeket a közösségeket.

Az Orbán-rezsim mind a négy vizsgált országban jelentős hatalmi vagy hegemón pozíciót alakított ki a kisebbségi médiaszektorban, politikai, szervezeti és pénzügyi eszközökre támaszkodva. Ennek három sarokköve van: 1) milyen mértékben ellenőrzi az Orbán-rezsim a határon túli helyi médiát; 2) mennyire ágyazódik be az adott kisebbségi médiatér a többségi médiatérbe; és 3) mennyire sokszínű, versenyalapú és szabad a többségi médiatér. E tényezők kombinációja erősen meghatározza, hogy a kormányzati propaganda és dezinformáció, valamint az ezeket népszerűsítő magyarországi és helyi szereplők milyen mértékben képesek befolyásolni a magyar kisebbségi nyilvánosságot és dezinformációval elárasztani a kisebbségi és potenciálisan a többségi médiateret egyaránt.

Az 1245 releváns internetes cikket és Facebook-bejegyzést tartalmazó adatbázisunk a 2023. január 1. és július 15. között megfigyelt időszakra vonatkozóan feltárta a vizsgált négy dezinformációs narratíva általános eloszlását. A legelterjedtebb dezinformációs narratíva az orosz-ukrán háborúra vonatkozott, mintánk 40%-át kitéve, ezt követte a migrációellenes narratíva 29%-kal, továbbá a genderellenes (19%) és a szankciók elleni (12%) narratívák. Összességében mind a négy országban a háború- és szankcióellenes „békenarratíva" dominált a magyar kisebbségi közbeszédben, adataink 52%-ában. A narratíva fő üzenete szerint a Nyugat felelős a háborúért azzal, hogy megsértette az orosz érdekszférát, felfegyverezte Ukrajnát, és súlyos gazdasági válságot okozott a béke elutasításával és a szankciók bevezetésével. Ezzel szemben az oroszok a normalitást képviselik, az úgynevezett hagyományos értékeket védik, míg a Nyugat identitásválságba került a migráción alapuló népességcserével és a családok szivárványosítására való törekvéssel.

A gender- és bevándorlásellenes narratívák összességében kevésbé voltak népszerűek (a mintánkban összesen 48%-ot tették ki), de az egyes országok között nagy eltérések voltak e tekintetben. A genderellenes narratívák jelenléte Szerbiában és Ukrajnában elhanyagolható volt, ahogyan a migrációellenes narratíva is Ukrajnában. Szerbiában viszont az utóbbi volt a leggyakoribb narratíva, Szlovákiában pedig a második leggyakoribb. E különbségek okai leginkább az egyes nemzeteket jellemző, eltérő politikai és társadalmi viszonyokban keresendők.

Ami a dezinformációs narratívák országonkénti megjelenését illeti Szlovákia és Románia van a leginkább kitéve az Orbán-rezsim általi narratívákon alapuló befolyásnak. Bár Szlovákiában van a második legnagyobb - 450-460 ezres - magyar diaszpóra, az összes dezinformációs narratíva 57%-a ott keletkezett. Ehhez képest, az 1,1 milliós, ezáltal a legnagyobb magyar kisebbségi közösséggel rendelkező Románia „csak" a dezinformációs cikkek 24%-át produkálta. A Szerbiában (11%) és Ukrajnában (8%) detektálható dezinformációs cikkek aránya a mintánkban nagyjából tükrözi a magyar diaszpóra méretét és arányát, valamint a kisebbségi médiatereket ezekben az országokban.

Hat tényező alapján értékeltük a magyar kisebbségi közösségek sérülékenységét a magyarországi eredetű dezinformációval szemben: 1) a sajtószabadság szintjét; 2) az Orbán-rezsim és a helyi többségi vezetők közötti együttműködését; 3) a magyar kormány kisebbségi médiatér feletti ellenőrzésének mértékét; 4) a helyi többségi és kisebbségi médiatér közötti kapcsolatot; 5) a médiába vetett bizalmat; és 6) mintánkban az egyes országokra jellemző dezinformációs narratívák arányát figyelembe véve.

Értékelésünk szerint a szerbiai és a szlovákiai magyar diaszpóra bizonyult a legsérülékenyebbnek. Ennek oka többek között az, hogy mind a szerb, mind a szlovák miniszterelnök (utóbbi kutatásunk idején még csak miniszterelnök-jelölt) Orbán Viktor szövetségeseinek tekinthetők, akik a magyar miniszterelnök retorikájának kulcsfontosságú elemeit hangoztatják, például a migránsokkal vagy Oroszországgal kapcsolatban, és erősen támaszkodnak az Orbánéhoz hasonló dezinformációs narratívákra. Így, bár a szlovákiai magyarok nagyobb arányban fogyasztanak többségi médiát is, a magyarországi helyzethez hasonlóan a teljes szlovák médiatérben intenzív dezinformációs háttérzaj uralkodik. Szerbia ráadásul a sajtót szoros kontroll alatt tartó, a magyar politikai rendszerhez hasonlóan illiberális vagy hibrid rezsim. Ezzel szemben Romániában és Ukrajnában a magyar kisebbségek könnyebben hozzáférnek az elfogulatlanabb és tényeken alapuló információkhoz, köszönhetően a kisebbségi és többségi médiatér közötti jobb átjárhatóságnak, az egészségesebb médiatérnek, az Orbánnal szövetséges, meghatározó többségi politikai szereplők hiányának és a kisebb dezinformációs háttérzajnak.

Bár a magyar kisebbségi közösségekben terjesztett dezinformációs narratívák az Orbán-rezsim hatalmi-politikai érdekeit szolgálják, ezek terjesztése káros Magyarország vagy a magyar diaszpóra érdekeire nézve.

A magyar kisebbségi közösségek politikai élete és nyilvánossága feletti ellenőrzés megteremtése, a magyar kormánytól való függőségük, valamint a Magyarországon alkalmazott minták mentén történő tudatos társadalmi polarizáció gyengíti e közösségek autonómiáját, kohézióját és önvédelmi képességét az ellenséges politikai vagy információs befolyással szemben.

A központosított dezinformáció terjedése növeli a belföldi dezinformációkra vagy félretájékoztatásra való fogékonyságot, a külföldi ellenséges befolyásolási műveletekkel szembeni kiszolgáltatottságot és a független médiával szembeni általános bizalmatlanságot - mind a többségi, mind a kisebbségi lakosság körében.

A Kreml-barát és ukránellenes narratívák, illetve a kisebbségeknek a területi vitákban játszott állítólagos szerepére vonatkozó, társadalmi polarizációt fokozó narratívák erősítik az euroszkeptikus és Kreml-barát szereplőket, és aláássák a NATO és az euroatlanti struktúrákba vetett bizalmat.

A határokon átnyúló dezinformációs tevékenységek a regionális destabilizáció egyértelmű kockázatát is magukkal hordozzák, mivel a magyar diaszpóra célpontjává válhat a diplomáciai feszültségek keltésére, a többségi és kisebbségi társadalmak - kisebbségi kérdések vagy történelmi sérelmek mentén történő - egymás elleni hangolására használt orosz úgynevezett aktív intézkedéseknek.

A teljes tanulmány itt érhető el (pdf, 1MB) angol nyelven.

Módszertan
A 2023. január 1. és július 15. között végzett kutatásunk a kisebbségi médiatérben megjelenő dezinformációs narratívákat elemezte kvalitatív tartalomelemzéssel és kvantitatív eszközök segítségével. Ennek során vizsgáltuk azokat a külföldi kontextusokat, amelyekben ezeket a narratívákat előállítják, terjesztik és fogyasztják. Első lépésként kiválasztottuk a helyi diaszpóra nyilvánosságát meghatározóan alakító, befolyásos médiumokat és közösségi platformokat desktop kutatás, a helyi partnerektől kapott inputok és közönségelérési adatok alapján. A kiválasztási kritériumok közé tartozott (1) a magyar kormányzati dezinformációk rendszeres, kritika nélküli terjesztése, (2) az ilyen narratívák megjelenése a tartalomban, (3) valamint a médiumnak a magyar kormányhoz való személyes, intézményi vagy pénzügyi kötődése. Ezt követően négy fő kormányzati kommunikációs narratívát definiáltunk, az ezekhez tartozó releváns online cikkeket és Facebook-bejegyzéseket pedig kulcsszavas keresés révén azonosítottuk a SentiOne és a CrowdTangle monitoring eszközök segítségével. A találatokat négy fő narratívatípusba, továbbá azok alnarratíváiba soroltuk a kvalitatív és kvantitatív elemzéshez. Végül megvizsgáltuk az üzenetek terjesztésében részt vevő szereplők (média, újságírók, nem kormányzati szervezetek stb.) hálózatát, hogy megértsük a dezinformáció és a propaganda forrásait, terjesztési mintáit és hatását.

# data[].attributes.attachment_link.title
Médiahegemónia és a dezinformációk exportja a határon túl

# data[].attributes.attachment_link.description
Az Orbán-rezsim befolyása a romániai, szerbiai, szlovákiai és ukrajnai magyar kisebbségi közbeszédre

# data[].attributes.body
https://scholar.harvard.edu/files/vrios/files/rios_mediaeffectscrime-style.pdf

Media Effects on Crime and Crime Style

A kutatás középpontjában az áll, hogy van-e bármilyen motiváló hatása a médiának bűncselekményekre. Vannak akik azt állítják, hogy az erőszakos média tartalmak valamilyen módon "kiváltják" a bűncselekményeket és az agressziót, mások szerint a média csak mint információforrás befolyásolhatja a bűnözést, például a technikák és stílusok másolásával, de nem úgy hat az emberekre mint motiváció a bűncselekmények elkövetésére.

A kutatásban azt a hipotézist vetették fel, hogy hogyan befolyásolja a média a határokon átnyúló drogkereskedők által elkövetett erőszakos bűncselekményeket az Egyesült Államok és Mexikó határvidékén, valamint a bűnözési stílust.

Ezek alapján 31676 gyilkosságot vettek szemügyre, amelyek alapján arra a következtetésre jutottak, hogy amikor a médiában megjelenik valamilyen erőszakos bűnözés, akkor az befolyásolja a hasonló stílusú bűncselekmények elkövetését, ez azonban a fent említett „másoló” hatások mellett szól.

Fontos kérdés, hogy milyen szerepet játszik a média a bűnözői viselkedés és a jogrendszerrel kapcsolatos hiedelmek formálásában. Alapvetően két nézet létezik ebben a vitában:

1.     „Általános Agresszió modell” - az erőszakos bűncselekményekkel kapcsolatos hírek "kiváltják" az agresszív attitűdök vagy viselkedések kialakulását és az embereket ösztönzi a valós erőszak iránt.

2.     "Használat és Örömszerzés" és az "Önrendelkezés" elmélet -  nem találtak szilárd bizonyítékot a bűncselekmény elkövetésének ösztönzésére. Inkább csak alakíthatja a bűnözői viselkedést, befolyásolva például a bűncselekmény stílusát (utánzás, másolás), de nem okozza azt.

Tehát az a kérdés, hogy a médiában megjelenő erőszakos hírek inkább kiváltják vagy inkább alakítják a bűnözést illetve bűnözési stílust.

Először is felmerül az a kérdés, hogy kinek nagyobb az érdeke, hogy a médiában megjelenő hír minél több emberhez eljusson? Lehet az érdeke magának a médiának, a már jól ismert szenzációhajhászás végett, de lehet az érdeke a bűnelkövetőnek, hogy megfélemlítse, elrettentse az embereket. Ezek alapján négy hipotézist lehet felállítani:

H1 (azaz kiváltó): Minél magasabb a média által közvetített erőszakos bűncselekmények szintje, annál nagyobb a valószínűsége annak, hogy a bűnözők erőszakosak lesznek.

H2 (azaz alakító): Minél magasabb a média által közvetített erőszakos bűncselekmények szintje, annál nagyobb a valószínűsége annak, hogy a bűnözők olyan erőszakos stílusokat használnak, amelyeket a média már bemutatott.

H3: Minél magasabb az erőszakos bűncselekmények száma, annál nagyobb valószínűséggel közvetíti azokat a média.

H4: Minél gyakoribbak bizonyos bűncselekmény-stílusok, annál nagyobb valószínűséggel közvetíti ezeket a média.

A vizsgálat módszere a következő volt:

A bűncselekmények azonosításához a bűnözői viselkedéseket figyelték:

-       bűnügyi arányokat (gyilkosságok), bűnözési stílust, média lefedettséget és média minőséget.

A gyilkosságokat hivatalos nyilvántartásból lehetett megszerezni, 2007-2011 közötti időszakban a nyilvántartásban szerepelt a gyilkosságok mellett az is, hogy a gyilkosságot drogcsempész követte-e el vagy sem.

A bűnözési stílusnál saját adatbázisra volt szükség, amelyben olyan stílusjegyeket kerestek, amelyek gyakran feltűntek a drogcsempészek által elkövetett bűncselekményeknél, például valamilyen közös jelzést hagytak a megfélemlítés érdekében.

A kutatás eredménye az volt, hogy a média inkább inspirációt nyújt, tehát alakítja a bűnelkövetési stílusokat és nem pedig kiváltja azt. A médiában megjelenő bűnelkövetési stílusok változásával a valóságban 53%-ban szintén változik a bűnelkövetési stílus.

A kutatás alapvetően kimondja, hogy nehéz egy alátámasztott statisztikát kimutatni a médiában megjelenő hírek és a bűnelkövetők között, gondolhatjuk és hihetjük is azt, hogy valóban van kiváltó szerepe egyes híreknek, de ez adatokkal és bizonyítékokkal igen nehéz feladatot jelent bizonyítani.

# data[].attributes.attachment_link.title
How Do You Feel Today Google Classroom Heading-2

# data[].attributes.body
SZEGHALMI VERONIKA: Szólásszabadság és blaszfémia – határvonalak a különböző kultúrákban (IAS, 2015/4)

október 30-án a Magyar Tudományos Akadémia Médiatudományi Kutatócsoportja és a Franciaországi Ösztöndíjasok Egyesülete, a Francia Intézet támogatásával konferenciát rendezett a Budapesti Francia Intézetben. A rendezvényt Franciaország budapesti nagykövete, Éric Fournier nyitotta meg, aki a Charlie Hebdo szerkesztőségében történteket és a vallási ellentétek által kiváltott konfliktusokat említette. Bartóki-Gönczy Balázs, a Franciaországi Ösztöndíjasok Egyesületének elnöke köszöntőjében az internet korszakának kihívásaira hívta fel a figyelmet, és hangsúlyozta a közös gondolkodás jelentőségét a véleménynyilvánítás szabadsága és a blaszfémia tilalmának konfliktusában. Megjegyezte, hogy a kérdést nemcsak jogi, hanem történelmi és vallásfilozófiai szempontból is fontos megvizsgálni.

Trócsányi László, igazságügyi miniszter és egyetemi tanár, felvetette azon kérdést, hogy korlátozhatja-e a blaszfémia tilalma a szólásszabadságot, és kell-e jogi védelem azoknak az álláspontoknak, melyek egy adott vallást szentnek tartanak. A miniszter szerint még a jogrendszeren belül sem egyszerű megtalálni az egyensúlyt ebben a kérdésben. Az Emberi Jogok Európai Bíróságának esetjoga széles mozgásteret ad a tagállamoknak ebben a tekintetben. A globalizáció idején a különböző kultúrák, vallások találkozása elkerülhetetlen, és az Alaptörvény három kulcsfontosságú fogalommal - szabadság, felelősség, emberi méltóság - segít eligazodni és döntéseket hozni. Az ember szabadsága és méltósága fontos, és ezeket a vallásnak, a kultúrának is tiszteletben kell tartania. A másik előadásban Koltay András, az MTA BTK Médiatudományi Kutatócsoportjának vezetője, azt mondta, hogy a blaszfémia az egy vallást gyalázó, sértő vélemény. Fontos a véleménynyilvánítás stílusa, és az indokolatlanul sértő, bántó vélemény korlátozható, míg a közéleti vitához hozzájáruló vélemény nem. A gyűlöletbeszéd veszélyeztetheti az egyén méltóságát és jogait, ezért korlátozható lehet. A jog és a vele járó felelősség kapcsolatában felmerült a kérdés, hogy a jog biztosítása nem jelenti-e egyben a jog gyakorlójával szembeni türelem, megértés, elfogadás szükségességét is.

A konferencia első panelbeszélgetésében a résztvevők filozófiai és történeti megközelítésből vizsgálták a vallások és a blaszfémia viszonyát. René Noualhait a vallások gúnyolódáshoz való viszonyáról beszélt, külön kiemelve a Mohamedről készült rajzok kapcsán kialakult vitákat. Szombathy Zoltán az iszlám kultúra blaszfémiával kapcsolatos érzékenységét és a vallási jogforrásokat elemezte. Szatlóczkyné Gajdóczi Zsuzsanna Kertész Imre gondolatait idézte, és rámutatott a szatíra és a demokrácia kapcsolatának fontosságára. Mezei Balázs a blaszfémia vallási jelenségét különítette el a vallásellenes blaszfémiától, hangsúlyozva a kereszténység speciális viszonyát a blaszfémiához, és az egyes korszakokban megváltozó filozófiai értelmezését. A résztvevők egyetértettek abban, hogy a blaszfémia kezelése a jog és az erkölcs összehangolását igényli, miközben a vallásos és kulturális kontextust is figyelembe kell venni.

A második panelbeszélgetés során a résztvevők jogi megközelítésből vizsgálták a blaszfémia és a szólásszabadság kapcsolatát. Lilia Bensedrine-Thabet az események kontextusának fontosságára hívta fel a figyelmet, különös tekintettel arra, hogy az egyes kultúrákban és országokban más-más módon értékelik a véleménynyilvánítás határait. Török Bernát a blaszfémia ártalmait mások jogai szempontjából vizsgálta, hangsúlyozva, hogy a blaszfémia nem személyes támadás, hanem inkább a közösséghez tartozás érzését sérti. Schanda Balázs összehasonlította a korábbi és a modern jogi szabályozásokat, kiemelve az ember és az ember vallási meggyőződésének védelmét. Kukorelli István arra összpontosított, hogy az európai gondolkodásban az alapvető jogok közötti egyensúlyt kell megtalálni, különös tekintettel a szólás- és vallásszabadságra. A panel résztvevői közötti vita során különböző megközelítéseket és lehetséges megoldásokat vetettek fel a blaszfémia kezelésére, kiemelve a jogi keretek fontosságát a problémák kezelésében.

A 2015-ös párizsi terrortámadás, amely a Charlie Hebdo szatirikus magazin szerkesztőségét érte, összefüggésben áll a blaszfémia és szólásszabadság témakörével, nem is véletlen, hogy ugyanezen évben tartották meg az előzőleg tárgyalt konferenciát. A támadás mögött az állt, hogy a magazin az iszlám és más vallásokat is érintő karikatúrákat közölt, amelyek egyesek számára sértőek és blaszfémnak minősültek.

A véleménynyilvánítás szabadsága és a vallási érzékenység között gyakran feszült viszony áll fenn. Sokan védelmezik a szólásszabadságot és az alkotói szabadságot, míg mások szerint bizonyos vélemények és kifejezések sértőek lehetnek, és ezért korlátozni kellene azokat. Álláspontom azokéval ért egyet, akik szerint a véleménnyilvánítás szabadságának korlátja kellene legyen bármilyen olyan nyilvánosság előtti megnyilvánulás, amely más emberek számára sértő. Mivel ahogy a példa is mutatja, a sértő megnyilvánulások akár csak eshetőlegesen is, képesek bűncselekmény elkövetésére rábírni. Ez akkor sincs másként, amikor a propaganda eszközeivel olyan közvéleményt akarnak kialakítani, amely egy csoportot hátrányosan érint.

# data[].attributes.body
Gyűlölet-bűncselekmények (Bárd Petra, IJOTEN/Kriminológia)

A gyűlölet, beleértve a bosszút vagy a féltékenységet, gyakran motiváló tényező lehet különböző bűncselekmények elkövetésében. Azonban fontos megjegyezni, hogy a "gyűlölet-bűncselekmény" kategóriájába ezek nem tartoznak bele. A gyűlölet-bűncselekményekben érzékelhető gyűlölet alapja az előítélet, amelyet egy valós vagy vélt védett tulajdonsággal rendelkező csoport egyik kiszemelt tagja ellen irányul. Ilyenkor az elkövető az egyénen egy egész csoportra vetített gyűlöletét vezeti le, amely nem csak az áldozat, hanem a csoport összes tagjára hatással van.

A társadalmi csoportok ellen irányuló gyűlölet motiválta bűncselekmények szabályozása alapvetően jogpolitikai kérdés. A gyűlölet-bűncselekmények önálló kezelése legitim lehet, azonban nem az egyetlen lehetséges kodifikációs megoldás. Még hiányzó gyűlöletbűncselekmény-szabályozás esetén is kialakulhat olyan joggyakorlat, amelyben a gyűlölet motivációjának megállapítása esetén a szankciók súlyosabbak lehetnek. A magyar joggyakorlatban a büntetéskiszabásnál figyelembe vehető tényezőkről szóló 56. BK vélemény releváns e tekintetben. A jogalkalmazó általában értékelheti a csoport elleni gyűlöletet minősítő körülményként, például az aljas indok vagy más jogszabályban nevesített minősítő körülmény formájában. Egy megfelelő jogtechnikai megoldás mellett a gyűlölet mint minősítő körülmény értékelése éppoly hatékony lehet a büntetés céljának elérésére, mint egy önálló gyűlölet-bűncselekmény tényállás. Ennek hiányában a külön tényállás bevezetésének indoka a megvetés szimbolikus kifejezése lehet, ami összhangban van a büntetőjog szimbolikus és társadalmi normákat kifejező jellegével.

A jogalkotónak meg kell határoznia azokat az alapbűncselekményeket (pl. emberölés, testi sértés stb.), amelyek esetén a gyűlölet mint motiváció miatt elkövetett cselekmények gyűlölet-bűncselekménynek minősülnek, legyen az minősítő körülményként vagy önálló tényállásként kezelve. Ha az alapbűncselekmény hiányzik, nem beszélhetünk gyűlölet-bűncselekményről. Például a gyűlöletbeszéd, melynek alapcselekménye a szólás, és így nem minősül bűncselekménynek, nem tekinthető gyűlölet-bűncselekménynek. Azonban a gyűlöletbeszéd kérdésköre bár vitatott mégis úgy gondolom, hogy érdemes röviden kitérnem rá. Egyesek szerint a gyűlöletbeszéd megjelenik a büntetőtörvénykönyvben, mások szerint pedig nem. Ez a vita a mai napig érvényben van függetlenül attól, hogy maga a tényállás már számos módosításon ment át és az Alkotmánybíróságnál pedig számos esetben bukott el. Ha azt mondjuk, hogy a szólás, mint alapjog nem lehet büntetendő, akkor a becsületsértés és a rágalmazás, amelyeknek egyébként a védett jogi tárgyuk az emberi méltóság sem kellene hogy a btk-ban legyenek. Miben különbözik a gyűlöletbeszéd egy esetleges más emberi méltóságot sértő bűncselekménytől? A gyűlöletbeszéd mai formai szabályozásának jogi tárgya a köznyugalom, miért a köznyugalmat kell védeni, ha egyébként emberi méltóságot sért?

A hatályos magyar Btk. az alábbi tényállásokat ismeri tág értelemben vett gyűlöletbűncselekményként:

• népirtás (Btk. 142. §)

• apartheid (Btk. 144. §)

• közösség tagja elleni erőszak (Btk. 216. §)

Az aljas indokból elkövetés minősítő körülmény az alábbi bűncselekmények esetében:

• emberölés [Btk. 160. § (2) bekezdés c) pont]

• testi sértés [Btk. 164. § (4) bekezdés a) pont és (6) bekezdés a) pont]

• személyi szabadság megsértése [Btk. 194. § (2) bekezdés b) pont]

• rágalmazás [Btk. 226. § (2) bekezdés a) pont]

• jogellenes fogva tartás mint hivatali bűncselekmény [Btk. 304. § (2) bekezdés a) pont]

• az alárendelt megsértése mint katonai bűncselekmény [Btk. 449. § (2) bekezdés a) pont].

Említésre érdemes, hogy egyes szerzők ide sorolnak alapvetően a véleménynyilvánítási szabadságot korlátozó cselekményeket is, noha a fent hivatkozott EBESZ-definíció alapján elfogadott meghatározás szerint ezekre aligha terjedhet ki a tematikus vizsgálódás, mivel ezek alapvetően szóláskorlátozó tényállások. Ide tartoznak az alábbiak:

• közösség elleni uszítás (Btk. 332. §)

• a nemzetiszocialista vagy kommunista rendszerek bűneinek nyilvános tagadása (Btk. 333. §)

• nemzeti jelkép megsértése (Btk. 334. §)

• önkényuralmi jelkép használata (Btk. 335. §).

# data[].attributes.attachment_link.title
How Do You Feel Today Google Classroom Heading-3

# data[].attributes.body
AZ ÖSSZEHASONLÍTÓ JOG ESZKÖZÉVELA GYŰLÖLET ELLEN - Az online gyűlöletbeszéd, zaklatás és megfélemlítés nemzetközi szabályozása

(Szerkesztette: Nagy Ferenc)

Horváth Attila - Új kihívások, új törvények: a gyűlölet- bűncselekmények és a cyberbullying szabályozása Írországban

Írországban már 1989 óta létezik egy speciális törvény a gyűlöletbeszéd ellen, amely nemcsak a közvetlen gyűlöletbeszédet tiltja, hanem szélesebb körűvé teszi a tiltást. Az elfogadásakor a törvényt előrelépésnek tartották, és egyetértettek abban, hogy szükség van a jogszabályra, főleg a rasszista uszítás elleni küzdelem érdekében. A törvény alapvetően három tevékenységet tilt: írásos anyagok közzététele vagy terjesztése, szóbeli vagy írásos nyilvános uszítás, valamint képek vagy hangfelvételek terjesztése, megjelenítése vagy lejátszása.

A törvény értelmében az írásos anyagok, a szóhasználat, a viselkedés, a képek vagy a hangok csak akkor minősülnek gyűlöletkeltőnek, ha fenyegetőek, gyalázkodóak vagy sértőek, és szándékosan vagy valószínűsíthetően gyűlöletet szítanak a rassz, bőrszín, nemzetiség, vallás, etnikai vagy nemzeti hovatartozás, vagy szexuális orientáció alapján. A vádlott mentesülhet a büntetőjogi felelősség alól, ha nem szándékosan szította a gyűlöletet, és bizonyítja, hogy nem volt tisztában az írott vagy hanganyag tartalmával, és nem is gyanította, hogy az fenyegető, gyalázkodó vagy sértő. Emellett ha a vádlott egyedül volt otthon a cselekmény elkövetésekor, és nem feltételezte, hogy más emberek hallhatják vagy láthatják a szavait, viselkedését vagy az írott anyagot, akkor sem állapítható meg büntetőjogi felelőssége. A vádlott azt is bizonyíthatja, hogy nem szándékosan, fenyegetően, gyalázkodóan vagy sértően szólt, viselkedett vagy írt, és nem is gyanította, hogy ezek a megnyilvánulások fenyegetőek, gyalázkodóak vagy sértőek lehetnek.

A Gybcstv. számos kritikákat kapott a 2000-es években. Keogh például "papírtigrisnek" nevezte a törvényt, utalva a jogszabály hatékonyságának kérdésességére. Kifogásolta a "körülményekre tekintettel valószínűsíthetően gyűlöletet szítanak" kifejezést, mivel szerinte az alapján minősítik a gyűlöletkeltő magatartást attól függően, hogy kire irányul a közlés. Emellett javasolta a "fenyegető, gyalázkodó vagy sértő" kitétel törlését, mert ez további, "finomabb" gyűlöletkeltési formákat is büntetne.

Cowhey az elvi kifogásait fejezte ki a Gybcstv. ellen, amiért a törvény a szólásszabadság korlátozásától közelíti meg a problémát. Szerinte helyesebb lenne, ha a törvény a közrendi kérdésként tekintene a gyűlöletkeltésre. - Itt kitérnék arra, hogy szerintem nem a közrend oldaláról kell megítélni, mivel élő emberekről beszélünk, akiket valamilyen hátrány ér a tulajdonságuk miatt.

Cowhey szerint a Gybcstv. hatékonysága megkérdőjelezhető, mivel az alapján a vádemelések száma alacsony, és a vádemelések eredményeinek aránya csekély. Úgy véli, hogy a közrendvédelmi törvény alapján történő vádemelés hatékonyabb lehetne, mivel nem kellene bizonyítani a gyűlöletkeltő szándékot.

2019-ben az Igazságügyi Minisztérium nyilvános konzultációt kezdeményezett a Gybcstv. felülvizsgálatáról. A jogalkotó négy kérdésben kérte ki a szakértők véleményét:

1. Szükséges-e a védett tulajdonságok (rassz, bőrszín stb.) körét bővíteni (pl. a fogyatékossággal vagy a genderidentitással)?

2. Szükséges-e a gyűlölet (hatred) kifejezést más kifejezéssel helyettesíteni?

3. Szükséges-e úgy módosítani a törvényt, hogy azt hatékonyabban lehessen alkal-

mazni az online világra is?

4. Szükséges-e a „szándékosan vagy – a körülményekre tekintettel – valószínűsíthetően gyűlöletet szít” tényállási elemet módosítani, megkönnyítendő a bizonyítást?

A minisztérium anyaga egyben elismeri, hogy a „szándékosan vagy – a körülményekre tekintettel – valószínűsíthetően gyűlöletet szít” fordulat magasra teszi a lécet a bizonyításnál.

A beérkezett anyagok közül kiemelendő a következő javaslat:

1. a védett tulajdonságokat ki kell terjeszteni a nemen, fogyatékosságon, családi állapoton és életkoron alapuló – akár valós, akár vélt – tulajdonságokra.

2. a „gyűlölet” fogalmát pontosan kell definiálni;

3. hatékonyabb fellépés szükséges az online gyűlöletbeszéd ellen;

4. a büntetőeljárás során szükségtelen legyen vizsgálni, hogy az elkövetés tárgyát képező kommunikáció szándékosan szít-e gyűlöletet.

Az új törvénytervezet 2021-ben készült el, amely a következő változásokat hozta magával:

1. megváltozik a gyűlölet definíciója; a Gybcs.-tervezet értelmében a gyűlölet (hatred) olyan mértékű utálat, erőteljes ártó szándék vagy ellenségeskedés, amely nagy valószínűséggel egy személy vagy személyek csoportja ellen irányuló, azok védett tulajdonságával kapcsolatos káros vagy jogszerűtlen megkülönböztetést eredményez

2. a védett tulajdonságok köre kiegészül a társadalmi nemmel (gender) és a fogyatékossággal

3. a következőre módosul a gyűlöletkeltés alaptényállásának elkövetési magatartása: „aki a nyilvánosság vagy a nyilvánosság egy része előtt bármilyen eszközzel egy másik személy vagy személyek csoportja ellen, azok valódi vagy vélt védett

tulajdonsága miatt szándékosan vagy gondatlanul gyűlöletet szít”

(...) Az említetteken kívül az Írországi Prohibition of Incitement To Hatred Act (Gybcstv.) számos más újítást hozott magával, többek között például az alaptényállások körét is bővítette.

Az írországi szabályozás szerintem tökéletes példa arra, hogy az országok mennyire eltérően kezelik a gyűlöletet mint motivációt. Van olyan ország ahol önálló törvény szabályozza mind a gyűlöletbeszédet, mind a gyűlölet-bűncselekményeket, máshol pedig maga a feltételezés sem tud felmerülni, hogy a gyűlöletbeszédet büntetni kellene. Nem is bizonyítja ezt jobban az, hogy az Ír szabályozás a magyar médiában "szájkosártörvény" elnevezéssel jelent meg.

# data[].attributes.attachment_link.title
How Do You Feel Today Google Classroom Heading-4

# data[].attributes.headline
AZ LMBTQ ELLENI GYŰLÖLET-BŰNCSELEKMÉMNYEK MONITOROZÁSA AZ OROSZ PROPAGANDA TÖRVÉNY KORSZAKÁBAN

# data[].attributes.subject
AZ LMBTQ ELLENI GYŰLÖLET-BŰNCSELEKMÉMNYEK MONITOROZÁSA AZ OROSZ PROPAGANDA TÖRVÉNY KORSZAKÁBAN

# data[].attributes.body
A videóban egy olyan kutatásról van szó, amelyben azt vizsgálta egy kutatócsoport, hogyan változott az LMBTQ közösséget ért erőszak Oroszországban az 2013-ban bevezetett homoszexuális propaganda törvény hatására. A törvény célja az volt, hogy korlátozza az LMBTQ közösség számára nyújtott információkat és jogokat és nem rögzítik az LMBTQ emberek elleni bűncselekményeket gyűlölet-bűncselekményként. A kutatás azt találta, hogy az erőszakos esetek száma növekedett az országban azóta, és változott az erőszak jellege is. Korábban véletlenszerű támadások voltak jellemzőek, míg azóta a gyűlölet és a kollektív erőszak emelkedett ki. A kutatók különböző bizonyítékokat gyűjtöttek az eredmények alátámasztására, és beadtak egy jelentést a gyűlölet-bűncselekményekről különböző európai intézményekhez, mint például az emberi jogok európai intézményéhez. Emellett a kutatók művészeti eszközöket is felhasználtak az eredmények közlésére és a társadalmi tudatosság növelésére. Például egy feminista művész szomorú, de együttérző vízfestményeket készített azokról a fegyverekről, amelyekkel az LMBTQ embereket meggyilkolták. A kutatás arra is rámutatott, hogy az eredmények segíthetnek egy jobb politika kialakításában az LMBTQ közösség védelme érdekében.

De van itt még ahonnan az orosz LMBTQ ellenes törvény jött. Magyarország sem maradhatott ki a sorból:

https://politicalcapital.hu/sajtoszoba.php?article_read=1&article_id=2799

"Az LMBTQ-ellenes törvény: magyar kormány orosz úton" - ajánló

# data[].attributes.attachment_link.title
A decade of violence: monitoring anti-LGBTQ hate crimes in the era of the Russian gay propaganda law

# data[].attributes.body
ÍTÉLET:

A BH 2023.7.178 ítéletet szeretném bemutatni. A tényállás az alábbiak szerint foglalható össze röviden:

A sértett autóbuszon utazott, a járványügyi utasításoknak megfelelően szájmaszkot viselt, melyen egy freeSZFE felirat volt található. Az autóbuszra felszállt a terhelt is, akinek feltűnt a freeSZFE feliratú szájmaszk, aminek azonnal hangot is adott és megkérdezte a sértettől, hogy nem fél-e attól, hogy a maszkja miatt bajba kerülhet. A sértett erre annyit választolt, hogy „nem”.  A terhelt szidalmazni kezdte a sértettet, például hazaárulónak nevezte majd egyre fenyegetőbb magatartást tanúsított. A terhelt kijelentette, hogy a sértettnek szerencséje van, hogy a buszon kamera van, mert egyébként megölné, valamint olyan kijelentéseket tett, hogy a leszállást követően hogyan fogja megverni őt. A sértett erre annyit válaszolt, hogy „neked is szerencséd, hogy van itt kamera”.

Erre a terhelt 7 óra 38 perckor a táskájából már a szóváltást megelőzően elővett és a bal kezében tartott, megközelítőleg 8 centiméter pengehosszúságú késsel a forgalmi okból álló autóbuszon közepes erővel, célzottan az arcának bal felén megszúrta a sértettet.

Az autóbusz 7 óra 39 perckor érkezett meg a B., Sz. I. téren található megállóba, ahol a terheltnek sikerült leszállnia, majd futva elmenekülnie.

A terhelt a maszkon olvasható felirat által megjelenített, egyetemi átalakítás ellen tiltakozó mozgalomhoz tartozása miatt fenyegette meg, majd sebesítette meg az arcán a sértettet.

Az ítélet ellen a terhelt védője fellebbezett arra hivatkozva, hogy a terhelt cselekménye nem minősül gyűlölet-bűncselekménynek, mivel a védett tulajdonságok körében található „egyéb csoport” körébe a sértett nem illik bele. A bíróság helyesen állapította meg azt, hogy a sértett egy olyan csoportba tartozik, amelyekre a védett tulajdonsági kör kiterjeszthető. A terhelt pedig amiatt követte el a bűncselekményt, mert a sértett ehhez a csoporthoz tartozott, a gyűlölet-bűncselekmények lényege pedig pont abban mutatkozik meg, hogy előítélet motiválja őket, amelyek alapján az elkövető a sértettet alacsonyabb rendűnek gondolja, nem érdemelnek egyenlő méltóságot. Tehát csak azok a gyűlölet motiválta bűncselekmények tekinthetők gyűlölet-bűncselekményeknek, amelyeknek a gyűlölete az előítéletből fakad, amelyet egy védett tulajdonsággal rendelkezők köre iránt érez.

A "FreeSZFE" mozgalom a Színház- és Filmművészeti Egyetem (SZFE) autonómiájának védelmét és a kormányzati beavatkozások elleni tiltakozást szimbolizálta. Ez a mozgalom 2020 őszén és 2021 elején tört ki Magyarországon, miután a kormány átalakította az egyetem vezetését és létrehozott egy új intézményi struktúrát. A diákok, oktatók és szakmai szervezetek tiltakoztak ez ellen, mert úgy vélték, hogy ez az intézkedés veszélyezteti az egyetem függetlenségét és autonómiáját, valamint a szakmai szabadságot és minőséget. A sértett által viselt freeSZFE maszk is azt jelentette, hogy nem ért egyet a modellváltással, véleményét egy csendes ellenállással mutatta ki, szimbolikusan viselte a maszkot, hogy támogatja a freeSZFE mozgalmat. A terhelt cselekedetével egyértelműen kijelentette, hogy minden olyan vélemény, amely ellentétes a kormány propagandájával elitélendő.

# data[].attributes.attachment_link.title
How Do You Feel Today Google Classroom Heading-5

# data[].attributes.body
B.162/2014/49

Az alábbi ítélet tényállását röviden összefoglalnám, mivel a gyűlölet-bűncselekmények körében ez is egy érdekes esetnek tekinthető és csak érdekességként szeretném bemutatni.

A vádlottak egy a söröző közelében található padon beszélgettek. Majd nem sokkal később felfigyeltek az elefántcsontparti állampolgárságú, Magyarországon oltalmazottként tartózkodó, fekete bőrű AB nevű sértettre, aki a Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal Menekülteket Befogadó Állomásáról igyekezett gyalogosan a vasútállomás, az úgynevezett kisállomás felé. Amikor a járdán haladó sértett a vádlottak közelébe ért, a vádlottak a sértett bőrszíne, faji, illetőleg nemzeti hovatartozása, származása miatt útját állták; II. r. vádlott sértett felé intézett „Black man, go back to Africa! Here is Hungary not Africa! (Fekete férfi menj vissza Afrikába! Ez itt Magyarország, nem Afrika!)" felszólítása után I. r. vádlott a padról felállva tenyérrel arcon ütötte a sértettet. Az újabb ütése a sértett feje felé emelt karját érte, majd az I. r. vádlott harmadik, ököllel történő ütése a sértett halántékát érte el.

A sértett végül is visszafordulva a Menekülteket Befogadó Állomás irányába, a Kossuth utcán futott el, a vádlottak pedig követték őt. Majd azok után, hogy a rövid ideig a sértett után szaladó vádlottak egy kereszt utcába lefordulva látszólag felhagytak a sértett üldözésével, a sértett megint a vasútállomás felé indult úgy, hogy egy esetleges további támadás elhárítása céljából egy körülbelül 150 cm hosszúságú falécet, kerítéslécet vett magához.

Miközben a sértett a faléccel a kezében ismételten a vasútállomás felé vette az irányt, még a Kossuth utcán az őt követő I. r. vádlott lesből mögé került, és megütötte. A sértett védekezett a vádlott támadásával szemben. Az ekként kialakult dulakodás során pedig AB nevű sértett a nála lévő faléccel megütötte az I. r. vádlottat, akinek a faléc a védekezésként felemelt kezét találta el amelynek során az I. rendű vádlot egyikt ujja eltört.

Ezt követően a sértett pedig az esetleges további bántalmazás elől az eredeti úticéljának megfelelően a vasútállomás felé futott el.

I. r. vádlott magához vette a sértett által eldobott lécet, majd miután még a Kossuth utcában csatlakozott hozzá az előzőekben szintén a sértett után eredő II. r. vádlott is és az I. r. vádlottat ért bántalmazás miatti felháborodásukban mindketten a vasútállomás felé indultak a sértett kérdőre vonása céljából.

Amikor a vádlottak a vasútállomásra értek, akkor már ott, a „B" peron mellett tartózkodott a vonatra várakozó, korábban szintén a menekülteket befogadó állomásról induló, még a Kossuth téri bántalmazást megelőzően AB nevű sértettől némileg lemaradva haladó, guineiai állampolgárságú EA feleségével, az eritreai állampolgárságú SA-val, és 4 hónapos kisgyermekükkel, valamint a szomáliai állampolgárságú DC-vel együtt, akik a bántalmazása után odaérkező AB nevű sértettel beszélgetni kezdtek.

A felüljáró lépcsőjéről az állomás peronjára lefelé haladó vádlottak meglátva a társaságnál álló AB nevű sértettet feléje indultak. Ezt észlelve a társaság tagjai - köztük AB nevű sértett is - elfutottak a peronról, egy nagyobb méretű hátitáskát és egy oldaltáskát is hátrahagyva.

A peronra leérkező vádlottak közül I. r. vádlott rögtön az elszaladó sértett után indult, míg II. r. vádlott dühében a hátrahagyott hátitáskát a cipzárjánál széttépte, majd azt a sínek közé dobta, miközben a hátizsák ruhaneműkből álló tartalma a peronon és a sínek között is szétszóródott.

Majd II. r. vádlott is csatlakozott a sértett keresésére indult I. r. vádlotthoz, s miután észrevették az egyik állomás melletti utcában várakozó, figyelő AB nevű sértettet futva üldözni kezdték őt.

AB nevű sértett a vádlottak elől a vasútállomásra menekült vissza, nyomában az I. r. vádlott haladt. A sértett átszaladt a „B" peron felőli sínpályán, átugrott a sínpályákat elválasztó korláton, majd az „A" peron közelében utolérte őt az I. r. vádlott, aki „Meg mertél ütni? Eltörted az ujjamat! Megdöglesz!" felkiáltásokkal a kezében lévő, korábban a sértett által használt kerítésléccel több ízben megütötte a sértettet, melynek során a léc több darabra esett szét.

Ekkor ért oda az „A" peron felüljáró részének lépcsőjéről lefelé futó II. r. vádlott, aki bekapcsolódott a sértett bántalmazásába akként, hogy a már sínek között fekvő sértettet többször megrúgta.

A bántalmazás miatt vérző fejsérülést szenvedett, rövid időre eszméletét is elvesztő sértettet aztán a vádlottak a peronra emelték, majd ismételten a sínek közé helyezték, de „Nem vagyunk mi gyilkosok!" felkiáltással végül a peronra rakták őt le, a kezénél és lábánál fogva kiemelve a sínek közül.

MEGJEGYZÉS:

A Gyűlölet-bűncselekmények elleni munkacsoport szakmai anyagaiban találhatók különböző útmutatók, amelyek között szerepel például az "előítélet indikátorok" címmel ellátott dokumentum is. Ebben a dokumentumban a munkacsoport összegyűjtött olyan objektív tényeket és körülményeket, amelyek alapján feltételezhető, hogy a bűncselekményt előítélet motiválta. Ezen indikátorok közül kiemelnék egyet:

"A gyűlölet-bűncselekményeknek gyakran célja, hogy „üzenjenek”, hogy az elkövető megfélemlítse, megalázza a sértettet és rajta keresztül azt a csoportot, amelyhez védett

tulajdonsága (pl. zsidó, fekete bőrű) alapján tartozik. Ezért az elkövető gyakran egyértelművé teszi, hogy a cselekményre miért került sor. Ilyen megnyilvánulás lehet a

sértett közösséghez való tartozásának nevesítése, különösen a közösség megnevezésére elterjedt sértő kifejezés, vagy a közösség nevéhez kapcsolt sértő jelző

használata ; vagy utalás arra, hogy a sértettnek és közösségének nincs helye az adott környéken, településen vagy az országban (pl. „go back to Africa”). A megnyilvánulás a közösségre utaló gesztus (pl. náci karlendítés) vagy akár írott megnyilvánulás (pl. falfirka a helyszínen vagy a sértett házán, rajz a sértett testén) formáját is öltheti. Ehhez hasonlóan az elkövető megjelenése (pl. szélsőséges szervezetek

egyenruhája, fehér cipőfűzős bakancs) is az előítéletes indítékra utalhat.

Előítélet-indikátorok az alábbi linken elolvashatók teljes egészükben:

https://gyuloletellen.hu/szakmai-anyagok

# data[].attributes.attachment_link.title
How Do You Feel Today Google Classroom Heading-6

# data[].attributes.body
Horváth Aladár, a Roma Parlament - Polgárjogi Mozgalom képviselője közösség elleni uszítás és közveszéllyel fenyegetés miatt feljelentést tett Toroczkai László, a Mi Hazánk elnöke ellen a Legfőbb Ügyészségen. Toroczkaiék a pártelnök Twitterén, Facebook-oldalán és YouTube-csatornáján szerveztek szélsőjobboldali megmozdulást a Fővárosi Büntetés-végrehajtási Intézet Venyige utcai börtönének közvetlen közelébe, azután, hogy a közelmúltban egy - a párt vezetőjének meggyőződése szerint roma - férfi megkéselte a biztonsági őrként dolgozó Szabó Sándor küzdősportolót egy békéscsabai hotelben. A tüntetés napját egyúttal a „cigánybűnözés” áldozatainak emléknapjává nyilvánítaná a Mi Hazánk.

Horváth Aladár emlékeztetett, hogy a 2008-2009-ben cigányok ellen elkövetett újnáci terrorcselekményeket - melyek hat halálos áldozatot követeltek - a Jobbik és a Magyar Gárda cigányellenes médiaháborúja, uszító propagandája előzte meg. Horváth szerint elemi érdek, hogy "az újnáci pogrom ne ismétlődjön meg, útját kell állni a gyűlölet pusztító folyamatainak."

A Mi Hazánk által tervezett rasszista demonstrációjának betiltását vagy korlátozását több emberjogi és roma szervezet is követelte.

KITEKINTÉS:

Juhász Attila 2010-es tanulmánya foglakozott a cigánybűnözés fogalmával, szerinte a „fogalom rendszerváltás utáni karrierje 2005 első hónapjaiban kezdődött”, amikor a Tomcat néven elhíresült Polgár Tamás blogger és provokátor az MTV műsorában vitázott György Péter esztétával egy Oláh Action elnevezésű, cigányok kiirtását szimuláló számítógépes játékról. Polgár a vitát követő hónapokban is „a cigányság egyes csoportjainak bűnözésre való determináltságát hangoztatta”, aminek következtében közéleti vita bontakozott ki. Juhász értékelése szerint ekkor kezdett el terjedni a „cigánybűnözés” szó. Elterjedését nagyban segítette az ún. Mortimer-ügy: 2005 májusában egy szakközépiskolás fiú a 21-es busz budai, Várfok utcai végállomásánál szamurájkarddal életveszélyesen megsebesítette a 15 éves, roma származású Patai Józsefet. A közbeszédben rögtön rasszista indíttatású bűncselekményként terjedt el az eset, és antirasszista demonstrációt is meghirdettek, amire Polgár Tamás és Toroczkai László ellentüntetést szervezett. De rövid időn belül kiderült, hogy az elkövető Gyurcsa Mihály is roma származású volt. 2006 októberében egy jóval tragikusabb eset, az olaszliszkai gyilkosság kapcsán került elő újra a fogalom: Szögi Lajos tiszavasvári tanárt a helyiek meglincselték, miután tévesen azt gondolták, elütött egy 11 éves kislányt, aki valójában csak átfutott az autó előtt, majd beesett az árokba. Szögi azért szállt ki az autójából, ahol saját két kislánya is utazott, hogy megnézze, jól van-e a lány, ekkor támadt rá a lány bátyja. Az ügy óriási felháborodást keltett, és a Jobbik 2006 decemberében elindította a Ciganybunozes.com oldalt. Juhász Attila szerint „Ekkor történt a következő jelentésváltozás: a médiában a cigányokról korábban alkotott, butaságot, munkakerülést, tyúktolvajlást, de összességében ártalmatlanságot sugalló sztereotípia megváltozott, és a nyilvánosságban kibontakozott az agresszív, veszélyes, gyilkos cigány képe.”

A Jobbik 2006-tól kezdve felhasználta a „cigánybűnözés” gondolatát kampányüzenetként, az igazság egyedüli kimondójaként pozicionálva magát. A „cigánybűnözéssel” kapcsolatos diskurzus 2009-ben hágott a tetőfokára, a Cozma-gyilkosság után. A gyilkosság 2009 februárjában történt: Marian Cozma román válogatott kézilabdázót egy tömegverekedés során három roma származású elkövető halálosan megsebesítette egy veszprémi szórakozóhely előtt. Cozma több csapattársa is megsérült az összetűzés során.

Ugyanakkor a romák ellen 2008-2009-ben elkövetett rasszista indítékú gyilkosságsorozat, amely hat halálos áldozatot követelt, nem határozta meg ennyire a közbeszédet.

Azonban volt olyan kutatás, amely azzal foglalkozott, hogy van-e valóság alapja annak, hogy a cigánybűnözés ilyen gyakori lenne-e mint azt a médiában szerepeltetik:

Az eredmények alapján az derült ki, hogy a 2000-es években a regisztrált bűncselekmények száma folyamatosan csökkent és, hogy az országban pont ott követik el a legtöbb bűncselekményt, ahol a cigányok aránya elmarad az országos átlagtól, a bűnözés Magyarországon is, ahogy a világban általában, inkább városi jelenség.

A kitekintés forrása: https://merce.hu/2020/05/29/mert-megint-itt-tartunk-nem-nincs-olyan-hogy-ciganybunozes/

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
A Mi Hazánk „cigánybűnözés" ellen hirdetett tüntetése előtt egy órával ellendemonstrációt tart a Belügyminisztérium épülete előtt a Roma Parlament - Polgárjogi Mozgalom augusztus 29-én kedden, délután 5 órakor - írja a mozgalom a tüntetéshez létrehozott Facebook-esemény leírásában .

Az ellentüntetés szervezői felháborítónak és aggasztónak nevezik, hogy a magyar rendőrség „a párt nyilvánvaló alkotmányellenes céljai ellenére" tudomásul vette a Mi Hazánk akcióját.

A Roma Parlament - Polgárjogi Mozgalom képviselője, Horváth Aladár csütörtökön sajtótájékoztatón számolt be arról, hogy közösség elleni uszítás és közveszéllyel fenyegetés megalapozott gyanúja miatt feljelentést tett a Legfőbb Ügyészségen Toroczkai László, a Mi Hazánk elnöke ellen. Toroczkaiék a pártelnök , Facebook-oldalán (utóbbin szimplán csak „bűnözés" elleni tüntetésnek hirdetve a demonstrációt) és YouTube-csatornáján szervezik a szélsőjobboldali megmozdulást a Maglódi útra, a Fővárosi Büntetés-végrehajtási Intézet Venyige utcai börtönének közvetlen közelébe annak apropóján, hogy a közelmúltban egy - a párt vezetőjének meggyőződése szerint roma - férfi megkéselte a biztonsági őrként dolgozó Szabó Sándor küzdősportolót egy békéscsabai hotelben. A tüntetés napját egyúttal a „cigánybűnözés" áldozatainak emléknapjává nyilvánítaná a Mi Hazánk.

Horváth aladár csütörtöki sajtótájékoztatóján arra emlékeztetett: a 2008-2009-ben cigányok sérelmére elkövetett újnáci terrorcselekményeket - melyeknek hat halálos áldozata volt - a Mi Hazánk elődje, a Jobbik és a Magyar Gárda cigányellenes médiaháborúja, uszító propagandája előzte meg. A magyar államnak, a magyar társadalomnak és annak cigány magyar közösségeinek Horváth szerint elemi érdeke, hogy „az újnáci pogrom ne ismétlődjön meg, útját kell állni a gyűlölet pusztító folyamatainak."

A Mi Hazánk keddre tervezett rasszista demonstrációjának betiltását vagy korlátozását több emberjogi és roma szervezet is követeli. Az 1Magyarország Kezdeményezés a Helsinki Bizottság segítségével szintén levélben kereste meg a Budapesti Rendőrfőkapitányságot, hogy állítsa meg a Mi Hazánk Mozgalom által szervezendő demonstrációt. Emellett személyes találkozót is kértek a rendőrfőkapitánytól, melynek keretében a megfélemlítő, rasszista tartalmú demonstrációk mérlegelési lehetőségeit vitatnák meg - derül ki az 1Magyarország Facebook-posztjából.

A legnagyobb hazai jogvédő szervezeteket tömörítő Gyűlölet-bűncselekmény Ellenes Munkacsopor t (GYEM) pedig a devecseri uszításra emlékeztetve figyelmeztet a hasonló rasszista események eszkalációs potenciájára: a GYEM felelőtlenségnek tartja, hogy a rendőrség nem tiltotta meg a demonstrációt, de legalábbis nem írt elő korlátozásokat. A jogvédők arra hívják fel a rendőrséget, hogy a nyilvánvalóan rasszista indíttatású gyűlések esetében fokozott alapossággal járjon el a gyűlölet-bűncselekmények megelőzése és üldözése érdekében.

Hogy miért nem létezik a szélsőjobb által oly sokat emlegetett „cigánybűnözés", arról ebben a cikkben írtunk részletesen.

Címlapkép: MTI/Kovács Tamás

# data[].attributes.attachment_link.title
Pintér minisztériuma előtt tüntet kedden a Roma Parlament a Mi Hazánk uszító demonstrációja ellen " Mérce

# data[].attributes.attachment_link.description
Az ellentüntetés szervezői felháborítónak és aggasztónak nevezik, hogy a magyar rendőrség "a párt nyilvánvaló alkotmányellenes céljai ellenére" tudomásul vette a Mi Hazánk akcióját.