# data[].attributes.body
Поява гончарства

Гончарство з’явилося близько 7–6 тис. до н.е. на Близькому Сході, у Китаї та Анатолії; це виготовлення керамічного посуду для зберігання їжі, води та ритуалів, що виникло з потреб осілого способу життя; перші вироби робили вручну та обпалювали у вогні.

# data[].attributes.body
Атомістичні уявлення Левкіппа і Демокріта

Левкіпп і Демокріт (VI–V ст. до н.е.) вперше запропонували ідею, що вся матерія складається з невидимих, неподільних частинок — атомів, які вічні, незмінні і рухаються в порожнечі. З їхньої точки зору, зміни у світі відбуваються через різне поєднання та рух атомів, а властивості речей залежать від форми, розміру та взаємного розташування атомів.

# data[].attributes.body
Арістотель створив систему «п’яти елементів», де всі речі складені з землі, води, повітря, вогню та ефіру, а їхні властивості пояснюються комбінацією чотирьох якостей: тепло, холод, сухість і вологість.

# data[].attributes.body
Римський поет і філософ Лукрецій у поемі «Про природу речей» (I ст. до н. е.) описав ідею атомів і пустоти.
Він вважав, що всі речі складаються з дрібних, неподільних частинок – атомів, які постійно рухаються в порожнечі.
Ці погляди були одними з перших спроб пояснити будову світу без містики і передували сучасній атомній теорії.

# data[].attributes.body
У Китаї було винайдено папір, що замінив важкі і дорогі матеріали для письма, як бамбукові смужки та шовк.
Це відкриття зробило можливим масове поширення знань, розвиток літератури та науки.
Папір поступово поширився в інших країнах і став основою для книгодрукування та освіти.

# data[].attributes.body
Вперше слово «хімія» було вжито Зосимою з Панополіса у III–IV ст. н.е. Він використовував його для опису процесів перетворення речовин, зокрема у металургії та алхімії, що стало початком формування науки про речовини.

# data[].attributes.body
Джабір ібн Хайян (лат. Гебер, VIII–IX ст.) створив численні праці з алхімії, де вперше систематизував знання про хімічні реакції, методи добування кислот, дистиляцію, кристалізацію та розчинення речовин. Його роботи заклали основу для розвитку сучасної хімії.

# data[].attributes.body
Перський учений Абу-ар-Разі (Аль-Разі) написав численні роботи з алхімії, медицини та фармакології.
Він описував метали, кислоти та методи їх очищення, а його праці вплинули на подальший розвиток хімії в Європі та ісламському світі.

# data[].attributes.body
Сульфатну кислоту вперше добуто Джабіром ібн Хайяном (Гебером) у VIII–IX ст. під час алхімічних експериментів із дистиляцією та обробкою мінералів.

# data[].attributes.body
У XIII–XIV ст. алхімія розвивалася на основі експериментів: Роджер Бекон підкреслював важливість спостереження та дослідів для пізнання речовин, а Рамон Луллій досліджував трансмутацію металів, намагаючись перетворити одні метали на інші.

# data[].attributes.body
Англійський філософ і вчений Роджер Бекон підкреслював, що досвід і експеримент важливіші за сліпу віру у теорії.
Він проводив хімічні досліди з металами, розчинами та газами, описував методи їх спостереження і очищення.
Його підхід став першим кроком від містичної алхімії до сучасної хімії, показавши, що знання можна перевіряти практично.

# data[].attributes.body
У працях алхіміків поєднувалися природничі знання, магія та ремісничий досвід. У 1317 р. церква оголосила анафему алхімії, а вчені того часу вперше ввели поняття «сіль» як одну з основних складових речовин.

# data[].attributes.body
У XV–XVI ст. В. Валентин у своїх працях детально описав метод добування соляної кислоти з мінералів, а також експериментально вивчав властивості кислот і солей. Його дослідження сприяли розвитку експериментальної хімії та більш систематичному підходу до хімічних процесів.

# data[].attributes.body
У 1597 р. А. Лібавій видав перший підручник алхімії, у якому систематизував знання про метали, солі, кислоти та методи хімічних перетворень, заклавши основу для подальшого розвитку хімії як науки.

# data[].attributes.body
1600–1620 рр. – перехід від алхімії до науки, розвиток експериментів.
Андреас Лібавій видав підручник «Alchemia».
Ян ван Гельмонт ввів термін «газ», досліджував бродіння.
Закладено основи хімії як експериментальної науки.

# data[].attributes.body
1661 р. – Роберт Бойль у праці «Хімік-скептик» розглянув хімію як «хімічну філософію», сформулював корпускулярну теорію про будову речовин із найдрібніших частинок.

1669 р. – Геннінг Бранд відкрив фосфор, ставши першим, хто в новий час виявив хімічний елемент дослідним шляхом.

# data[].attributes.body
1697 – 1703 рр. – Теорія флогістону (Г. Шталь)
Він вважав, що під час горіння з речовини виходить особлива субстанція – флогістон. Теорія довго пояснювала горіння, поки її не спростував Лавуазьє.

1747 р. – Виявлення кристалів цукру в буряках (А. Маргграф)
Учений довів, що цукор можна отримувати з буряків, що стало початком розвитку європейської цукрової промисловості.

# data[].attributes.body
1783 р. – Встановлення складу води (А. Лавуазьє, Ж. Меньє)
Лавуазьє і Меньє довели, що вода – це сполука кисню та водню, а не елемент, як раніше вважали.

1785 – 1788 рр. – Встановлення складу інших речовин
Вчені визначили хімічний склад амоніаку, болотного газу, синильної кислоти, сірки.
Це заклало основи сучасної аналітичної хімії.

# data[].attributes.body
Датський фізик Нільс Бор пояснив периодичність хімічних елементів через структуру атома та енергетичні рівні електронів.
Його дослідження поєднували класичну хімію Менделєєва з квантовою фізикою, заклавши основу сучасної теорії будови атома та хімічної періодичності.