# data[].attributes.body
אני בחרתי בתמונה זו, כי רואים מישהי מאושרת וכנראה יש לה סיבה להיות מאושרת כי אני חושבת שחנה עברה תהליך מתחילת הסיפור לסופו.
רואים את הידיים של חנה והם מסמלות את הבחירה החופשית, שעליה כל הסיפור מבוסס על כך שחנה מרגישה כנועה

# data[].attributes.body
בתמונה זו אנו רואים אישה מבוגרת, ועל אוזניה אוזניות (חפץ שנחשב טכנולוגי ושל הצעירים), והיא משתמשת בהם עם חיוך על פניה. אני חושבת שתשוקתה של חנה היא להתנהג כמו צעירה, הרי בנפשה יהא גם ככה מרגישה ככה. בתמונה זו יש זקנה שמשתמשת באוזניות וכביכול צעירה כי היא טכנולוגיה של היום, ואילו זוהי תשוקתה הגדולה של חנה, להיות שוב צעירה ולהתנהג ככה. ולכן לדעתי, תמונה זו לא משקפת את חנה במובן העכשוי, אך יהא משקפת את תחושותיה ותשוקותיה, ובעיקר איך תוכל להיראות אם תתחיל לעשות מעשים שייגרמו לה להגיש יותר צעירה ולא רק תתלונן.

# data[].attributes.body
בחרתי בתמונה הזאת מכיוון שלדעתי התמונה משקפת את שמחתה של חנה, אותה היא מנסה לשמר ולהכניס קצת אור לבית האבות. היא לא רוצה להיות כמו שאר הזקנים שם - לדבר על מחלות ולהיכנע למה שהדור הצעיר חושב על המבוגרים.

# data[].attributes.body
בחרתי בתמונה הזאת בגלל ש כשקראנו כת הסיפור הייתה לי מן תמונה בראש של איך זה נראה וזה היה הדבר הכי קרוב לזה זה לא ממש קשור לסיפור אבל זה פשוט איך אני דימיינתי את
חנה

# data[].attributes.body
בתמונה אנחנו רואים חצי פרצוף של אישה זקנה ולידו חצי פרצוף של נערה צעירה. בתמונה זו אנחנו יכולים לראות ממש את אופייה של חנה שיינמן, חנה שנמצאת בבית האבות, בסביבת מבוגרים כמוהה שהשיח ביניהם זה על חולי וזקנה, לא תשמעו שם צחוק מתגלגל או תראו אנשים מאושרים, משחקים ורוקדים.  וזה בדיוק מה ששונה בין חנה לבין שאר הדיירים בבית האבות- חנה מרגישה צעירה בנפשה, היא לא רוצה להיות במקום כזה שהאווירה בו מדוכאת, היא רוצה לחיות את החיים כמו הצעירים. לצאת לבלות, לצחוק, לרקוד ולשיר.

# data[].attributes.body
בחרתי בתמונה זאת כי אני חושבת שהיא משקפת את איך שחנה רואה את עצמה במהלך הסיפור. אוצנו היא אישה מבוגרת היא מרגישה שבנפש שלה היא עוד ילדה וזה מדכא אותה כשאנשים אחרים לוקחים לה את העצמאות שלה ומחליטים בשבילה החלטות. היא רוצה להיות עצמאית. היא עדיין רואה את עצמה כנפש צעירה.

# data[].attributes.body
בתמונה רואים יד זקנה(יש בה קמטים) ויד צעירה יותר מחזיקות ידיים ביחד. בחרתי בתמונה הזאת כי לדעתי היא משלבת את האישיות של חנה. חנה אומנם אישה זקנה ויש לה את הקשיים של הגיל המבוגר אבל בלב שלה ומבפנים היא עדיין מרגישה צעירה יותר ויש לה זכרונות מהילדות שלה וזה לדעתי מתאר את האופי הפנימי שלה.

# data[].attributes.body
בחרתי בתמונה הזו כי אני חושבת שהתמונה הזאת מבטאת את איך שחנה מרגישה. חנה מרגישה שאומנם היא מבוגרת בגיל, אבל זה לא אומר שהיא לא יכולה ליהנות ולשמוח.
זה שמתייחסים אליה כאישה זקנה שלא יכולה לעשות שטויות, וזקוקה לעזרה צמודה 24/7 גורם לחנה להרגיש שלא מבינים אותה, וזה מה שגרם לה לברוח מבית האבות.
חנה מרגישה שהיא יכולה לעשות עוד הרבה דברים כמו כולם וליהנות, ושלא צריך למנוע ממנה לעשות אותם רק בגלל הגיל שלה.

# data[].attributes.headline
שילת נורילאן 

# data[].attributes.subject
שילת נורילאן 

# data[].attributes.body
בחרתי בתמונה הזאת כי רואים לה אישה זקנה שמראה תמונה שלה שהיתה קטנה
בסיפור אחת זקנה חנה מספרת על הילדות שלה - על חייה והיא שמחה
ובתמונה זה נראה שהיא מספרת על מה שיש בתמונה ושמחה,.
חנה מספרת את זיכרונותיה שבמוח  כמו תמונות.
ולכן זה מזכיר לי את חנה

# data[].attributes.body
בחרי בתמונה זו בגלל שבהתחלה כשראיתי את התמונה ישר חשבתי על מה הזקנה רואה מבעד לחלון.
זה מזכיר לי מאוד את הזיכרונות של חנה-ה5 אבנים,לזה שהיא מתגעגעת לרוץ ולהתרוצץ (נראה כאילו היא מתבוננת על ילדים שרצים מבחוץ).
נראה גם שהיא לא מסוגלת כבר להתמודד עם הרבה דברים בחייה לבדה,יש לה מגבלות וכו.
נראה גם שהיא קצת בודדה בלי הרבה משפחה מסביבה מזכיר לי את הבת ששיכנעה אותה לעבור לבית האבות כדי שלא תהיה "נטל" בשבילה...

# data[].attributes.body
בחרתי בתמונה זאת מכיוון שמהלך כל הסיפור חנה רוצה לחזור להיות ילדה, רוצה שיחזרו להתרגש ממנה, שיצפו לה, רוצה לחזור ולשחק כמו ילדה, אך גם מוזכרים לנו התיאורים של הזקנה, חנה אומרת בביטויים קשים כמה שקשה להיות זקנה, שהיא מרגישה שהיא נטל, שזורקים אותה הצידה, במהלך כל הסיפור חנה חצי ילדה וחצי זקנה, מספרת על הזקנה ועל ההתמודדויות איתה אך בורחת ומתנהגת כמו ילדה, לכן תמונה זו מאוד התחברה לי לסיפור, בתמונה יש אישה שהיא חצויה, חצי צעירה חצי זקנה, כמו חנה. (חיפשתי תמונה כזו שהיא מחייכת זה יותר מתאים לדעתי אך לא מצאתי)

# data[].attributes.headline
ליהיא רוזנברג

# data[].attributes.subject
ליהיא רוזנברג

# data[].attributes.body
בחרתי בתמונה זו כיוון שלדעתי היא העבירה באופן מצוין את איך שחנה מרגישה כלפי הזקנה וכלפי עצמה.
עבורה הזקנה היא קליפה חיצונית, בגד שהלבישו אותה בו והיא רוצה להסירו. בהרגשתה היא עדיין נשמה צעירה, עדיין ילדה, והיא חושקת בזה שמישהו יכיר בכך. בצד אחד של התמונה, אנו רואים את חנה כפי שהעולם רואה אותה- בלה, מקומטת, מרופטת, ובמראה אנו רואים כיצד חנה רואה את עצמה- צעירה, חיונית, אדם שעדיין קיים בו ניצוץ של ילדותיות, חלומות ותקוות. בנוסף התמונה הזכירה לי את הסצנה בו היא מתבוננת בלוח כמראה ואומרת שהיא אינה מזהה את עצמה ואת פניה. היא תוהה היכן הפנים איתם גדלה, אבל בסופו של דבר היא מצליחה למצוא משהו מה"אני" הצעיר שלה. לדעתי התמונה המחישה את הסצנה בצורה נפלאה..

# data[].attributes.body
בתמונה זו ניתן לראות אישה מבוגרת שעושה סלפי זאת אומרת משהו צעיר/משהו שנערים וילדים עושים.
בחרתי בתמונה זו מכיוון שחנה חוזרת ומשווה בינה ובין הזקנים לילדים, בזה ששניהם עול (שצריך שטפל בהם), באהבה שלהם למשחקים ועוד...
בנוסף לכך חנה אומרת שלמרות שהיא בגוף של אדם מבוגר ועל פניו היא נראת משעממת אבל בתוך תוכה היא אותה חנה הילדה השמחה שעושה מעשים שטותיים. התחברתי לתמונה זאת במיוחד כי אפשר ממש לראות את האישה המבוגרת כפי שחנה מתוארת ביצירה אבל היא עדיין עושה את המעשים שעושים כל הנערים, כמו שבתמונה האישה המובגרת עושה את הסלפי.

# data[].attributes.body
בחרתי בתמונה זו כי מופיעים בה כמה ממאפייני הדמות: הלחיים התפוחות, השיער הלבן והקמטים
והצחוק המתגלגל שלה.
בזמן הקראת הסיפור ככה דמיינתי את חנה שיינמן

# data[].attributes.attachment_link.title
חנה אחת זקנה

# data[].attributes.body
בתמונה זו יש אישה מנקודת מבט אחת יש זקנה ומנקודת מבט אחרת יש צעירה.
חנה שיינמן אומרת שהגיל הפיזי הוא לא בהכרח הגיל המנטאלי של אדם והרי כשהייתה צעירה הרגישה יותר עייפה וחסרת כוחות מהיום כשהיא אישה זקנה.
הכל תלוי גם בנקודות המבט הרי הבת שלה והסובבים אותה רואים אותה כאישה זקנה שצריך לטפל בה אך חנה מרגישה שהיא אישה צעירה ורעננה.
לכן התמונה הזאתי מזכירה לי את חנה שיינמן.

# data[].attributes.body
בחרתי בתמונה זו המראה לנו אישה זקנה וממבט אחר ניתן לראות גם תינוק (ילד צעיר).
ביצירה אחת זקנה יש המון דברים שבהם חנה משווה את עצמה ואת הזקנים לילדים כמו למשל : האהבה שלהם למשחקים (הזקנים בבית אבות וגם הילדים בבית הספר), מחליטים בעבורם, מחכים להפסקות (הזקנים להפסקה בבית אבות והצעירים להפסקה בבית הספר), צחוק מתגלגל מהבטן ועוד...
בנוסף חנה אומרת שבתוך תוכה היא עדיין מרגישה צעירה ויש לה המון זיכרונות טובים מהילדות שלה, ולכן התחברתי מאוד לתמונה הזו המזכירה לי מי זו חנה שיינמן.