# data[].attributes.headline
Перший бій при Іпрі

# data[].attributes.subject
Перший бій при Іпрі

# data[].attributes.body
19 жовтня — 22 листопада 1914

# data[].attributes.headline
битва При річці Марні

# data[].attributes.subject
битва При річці Марні

# data[].attributes.body
(5-12 вересня)

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Фонд Вікімедіа

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.

У Вікіпедії є статті про інші значення цього терміна: Битва на Марні.

Битва на Марні
Західний фронт 1-ша світова війна

Координати: 49°01′ пн. ш. 3°23′ сх. д.﻿ / ﻿49.017° пн. ш. 3.383° сх. д.

Дата: | 5–12 вересня 1914
Місце: | Марна (річка) біля Парижа, Франція
Результат: | битва на Марні була величезною стратегічною перемогою союзників, яка зруйнувала сподівання Німеччини на швидку перемогу над Францією і втягнула її на війну на два фронти.

Сторони

Франція
Велика Британія

Німецька імперія

Командувачі

Жозеф Жоффр
Жозеф Галлієні
Мішель Монурі
Луї Франше д'Еспере
Фернан Лангль де Карі
Фердинанд Фош
Сер Джон Френч

Гельмут фон Мольтке
Карл фон Бюлов
Александр фон Клюк
Макс фон Гаузен

Військові сили

1 071 000
39 французьких дивізій
6 британських дивізій

1 485 000 (станом на 2 серпня)
27 німецьких дивізій

Втрати
263 000, з них 81 700 убитими | 220 000

п

о

р

Західноєвропейський театр воєнних дій Першої світової війни

Бельгія — Льєж — Прикордонна битва — Великий відступ — Марна (1) — Ена (1) — Антверпен — Біг до моря — Ізер — Іпр (1) — Артуа (1) — Шампань (1) — Іпр (2) — Артуа (2) — Шампань (2) — Артуа (3) — Верден — Сомма — Наступ Нівеля (• Аррас •Ена (2) — Месен — Іпр (3) — Камбре (1) — Весняний наступ (• Ена (3) • Марна (2) — 100-денний наступ

Битва на Марні або Перша марнська битва — велика битва між німецькими та англо-французькими військами, що відбулася 5 — 12 вересня 1914 р. на річці Марна в ході Першої світової війни, що закінчилася поразкою німецької армії. В результаті битви був зірваний стратегічний план наступу німецької армії, орієнтований на швидку перемогу на Західному фронті.

Перед боєм[ред. | ред. код]

Здобувши перемогу у Прикордонній битві, німецька армія, змітаючи оборону супротивника біля Ле-Като, Неля і Пруйяра, Сен-Кантена і Гіза, стрімко йшла вперед, маючи намір обійти Париж із заходу і взяти французьку армію у величезний «котел».

Але для завершення операції з обходу Парижа і оточення французької армії у німців просто не вистачило сил. Війська, пройшовши з боями сотні кілометрів, втомилися, комунікації розтягнулися, нічим було прикривати фланги і підсумку виникли проломи, а резервів не було, маневрувати доводилося одними і тими ж частинами, ганяючи їх туди-сюди, тому німецьке командування погодилося з пропозицією командувача 1-ї армії генерала-полковника фон Клюка, чия армія здійснювала обхідний маневр, а саме скоротити фронт наступу і не здійснювати глибоке оточення французької армії в обхід Парижа, а повернути на північний схід французької столиці і вдарити у тил основних сил французької армії.

Проте, повертаючи на північний схід від Парижа, німці підставляли свій правий фланг і тил під удар французьких угруповань (6-ї армії з доданими частинами) які очолював генерал Галлієні, що зосереджувалися для оборони Парижа.

Прикрити правий фланг і тил було нічим: 2 корпуси і кавалерійська дивізія спочатку призначалися для посилення наступаючого угруповання, але вони були відправлені у Східну Пруссію на допомогу 8-й німецькій армії. Тим не менш, німецьке командування пішло на фатальний для себе маневр: повернуло війська на схід, не доходячи до Парижа, сподіваючись на пасивність супротивника. Але французьке командування все ж таки скористалося наданою можливістю і вирішило вдарити у неприкритий фланг і тил 1-ї німецької армії фон Клюка.

Хід битви на Марні[ред. | ред. код]

Початок бою[ред. | ред. код]

1 вересня 1-ша армія фон Клюка, не дійшовши до Парижа лише 40 кілометрів, повернула на схід, переслідуючи англійські частини, які 4 вересня вийшли до річки Марна та переправилися через неї, навіть не підірвавши за собою мости, і продовжили відступ на південний схід. У цей же час, північніше річки Марни, ідучи від удару 2-ї німецької армії, з півночі вийшла 5-та французька армія (командувач Луї Франше д'Еспере). Війська Фон Клюка, перейшовши цілісінькими мостами Марну, рушили навздогін за англійцями, вклинюючись, таким чином, між 6-ю і 5-ю арміями французів і виходячи у тил усьому французькому фронту.

3 вересня командувач оборони Парижа отримав дані авіарозвідки про те, що 1-ша армія німців рухається на схід, підставивши до Парижу свій фланг і тил. Він насилу переконав головнокомандувача французькими арміями Жоффра, який збирався вже віддати наказ про відступ всіх армій за річку Сена, негайно перейти у контрнаступ силами 6-ї армії (командувач Мішель Монурі). Зі штабу Жоффра полетіли накази у французькі армії і англійським військам (командувач Джон Френч) підтримати контрудар. Однак Френч відмовився підтримувати французів і наказав своїм військам відступати далі, і лише після особистої й грубої розмови з Жоффра Дж. Френч погодився взяти участь в контрнаступі.

4 вересня генерал Жоффра видав директиву про наступ, відповідно до якої головний удар наносився лівим флангом армій союзників (5-та, 6-та французькі армії та англійські експедиційні сили) по правому флангу німецького фронту (1-й армія Фон Клюка і 2-й армія Фон Бюлова), допоміжний удар — західніше Вердена, силами 3-ї французької армії. 9-та, щойно сформована, і 4-та французькі армії отримали завдання відтісняти німців у центрі.

На смузі Верден — Париж сили сторін налічували: 1 082 000 осіб, 2 816 легких і 184 важких гармат у союзників проти 900 000 осіб, 2928 легких і 436 важких гармат у німців. У напрямку головного удару англо-французькі війська майже вдвічі переважали німців у живій силі.

Контрнаступ союзників[ред. | ред. код]

5 вересня 6-та французька армія завдала удар у фланг і тил 1-ї німецької армії. Фон Клюк, рятуючи положення, зупинив наступ на схід, зняв 2 корпуси з позицій на Марні проти 5-ї армії і англійців і перекинув їх назад, до Парижа, проти 6-ї армії Монурі.

6 вересня на всьому фронті розгорівся бій. Особливо сильні бої розгорнулися на притоці Марни(річці Урк) — там зіткнулися частини 6-ї французької та два корпуси 1-ї німецької армії; біля Монмірая, де 5-та французька армія і англійські частини вдарили у стик між 1-ю і 2-ю німецькими арміями; біля Фер-Шампенуазе і Сен-Гондських боліт — тут запекло билися частини 2-ї і 3-ї німецьких армій з 9-ю французькою.

7 вересня настав критичний момент битви. На підтримку двом корпусам 1-ї армії, які билися проти 6-ї армії, фон Клюк з Марни перекинув ще дві дивізії, і французи були фактично розбиті. Монурі терміново вимагав підкріплення. У Париж цього дня прибула Марокканська дивізія, і щоб вона встигла на передову, Галлієні знайшов нестандартне рішення. Одну бригаду відправив залізницею, а другу повезли на паризьких таксі. 600 машин зробили по 2 рейси, і підкріплення прибуло вчасно. Його з ходу кинули у бій, і натиск супротивника вдалося здолати.

Паризьке таксі, на яких доставлялися солдати Марокканської дивізії

Не маючи резервів для розвитку наступу, фон Клюк змушений був 8 вересня перекинути з Марни проти 6-ї армії Монурі ще два корпуси, 3-й та 9-й. Тим самим, фон Клюк оголив фронт на Марні і між суміжними флангами 1-ї і 2-ї (командувач Бюлов) німецьких армій утворилася прогалина приблизно 35 — 40 км. Щільно прикрити її Бюлов не зміг, оскільки був зайнятий боями біля Сен-Гондських боліт, а резервів у нього теж не було.

Нечисленні частини, спрямовані Бюловим, щоб прикрити стик з 1-ю армією, були відкинуті 5-ю французькою армією, і в розрив увійшли англійці. В принципі, створилася сприятлива обстановка для серйозного розгрому супротивника. Перед трьома британськими корпусами була лише завіса з декількох кіннотних дивізій, англійці цілком могли вдарити у тил Клюка або у фланг Бюлову. Але просувалися вони дуже повільно, озираючись на сусідів, зупинялися навіть при найнезначнішому супротиві. Однак їх просування у прогалину між арміями створювало серйозну загрозу цілісності німецького фронту.

Відступ німецької армії[ред. | ред. код]

9 вересня фон Клюк спрямував на війська Монурі підготовлений нищівний удар, маючи намір зім'яти лівий фланг всього французького фронту, і мав у цьому успіх. Але в цей же час Бюлов дізнався, що крізь пролом в обороні німців британська і 5-та французька армії виходять йому в тил, відрізаючи його від 1-ї армії, і щоб уникнути оточення, він наказав відступати. Його сусідам, фон Клюку (1-ша армія) і Гаузену (3-тя армія), також нічого не залишалося робити, як почати відступ. Німецькі армії стали відступати на північ. Вони при цьому зазнали великих втрат, відступ викликав психологічний злам. Німці настільки втомилися, що були випадки, коли німців брали в полон сплячими. Виснажені перевантаженнями, вони спали так міцно, що французи, знаходячи їх, не могли розбудити.

Але і перемога французької армії теж дісталася дорогою ціною: вона втратила 250 тисяч чоловік вбитими, пораненими і полоненими і опинилася в такому стані, що не могла організувати переслідування супротивника.

Завершення битви[ред. | ред. код]

Використати сприятливі можливості, які виникли після перемоги на Марні, союзники не змогли. Розрив між 1-ю і 2-ю німецькими арміями німцям не вдавалося закрити ще тиждень, що при енергійному переслідуванні загрожувало їм би катастрофою.

Однак французи і англійці просувалися дуже мляво і вклинитися в бойові порядки супротивника так і не зуміли. Німці відірвалися від них і відійшли на 60 кілометрів північніше, 12 вересня, зайнявши оборону на річках Ена і Вель. Французькі та британські війська вийшли на цей рубіж 13-го вересня. Почалися бої на річці Ена.

Карти битви[ред. | ред. код]

Розташування військ перед початком битви(28.09.1914)

ситуація на фронті 1-го вересня

5-го вересня

6-го вересня

7-го вересня

9-го вересня

Галерея[ред. | ред. код]

Французька пам'ятна відзнака за битву на Марні

Пам'ятний знак присвячений славнозвісним французьким таксі

Література[ред. | ред. код]

Галактионов М. Р. Париж, 1914: Темпы операций. — М.: АСТ, 2001. — 704 с. — (Военно-историческая библиотека). — 5000 экз. — ISBN 5-17-000056-1

Джон Киган. Первая мировая война. — М.: АСТ, 2004. — 576 с. — 4000 экз. — ISBN 5-170-12437-6

Барбара Такман. Первый блицкриг. Август 1914 = The Guns of August. — М.: АСТ, 1999. — 640 с. — 5000 экз. — ISBN 5-7921-0245-7

Посилання[ред. | ред. код]

На Марні

Битва на Марні: 6-10 вересня 1914 [Архівовано 14 листопада 2012 у Wayback Machine.] (BBC)(англ.)

Перша Битва на Марні(англ.)

Битва на Марні — Німеччина втрачає шанси на перемогу і ніколи не відновить їх [Архівовано 22 жовтня 2012 у Wayback Machine.](англ.)

The First Battle of the Marne, 1914 [Архівовано 4 березня 2013 у Wayback Machine.](англ.)

Битва на Марні, анімована карта битви by Jonathan Web (англ.)

Sir John French's Second Despatch [Архівовано 14 січня 2013 у Wayback Machine.](англ.)

Битва на Марні, анімована карта битви [Архівовано 14 липня 2012 у Wayback Machine.](фр.)

Мапа Європи [Архівовано 5 липня 2014 у Wayback Machine.] під час битви на Марні (англ.)

п

о

р

Перша світова війна

Військові плани:

План Шліффена

План Австро-Угорщини

План Росії

План XVII

Причини:

Причини Першої світової війни

Перша Марокканська криза

Агадирська криза

Липнева криза

Колоніальний розподіл Африки

Боснійська криза

Антисербські заворушення в Сараєві

Сараєвське вбивство

Російсько-японська війна

Італійсько-турецька війна

Захоплення Марокко Францією

Учасники:

Антанта:

Росія

Російська імперія

Російська республіка

Франція

Французька колоніальна імперія:

Алжир

Туніс

В'єтнам

Британська імперія

Велика Британія:

Австралія

Канада

Британська Індія в Першій світовій війні

Нова Зеландія

Ньюфаундленд

Південна Родезія

ПАС

Італія

Бельгія

Румунія

Королівство Чорногорія

Греція

Королівство Сербія

Португалія

США

Китай●

Японія

Вірменія

Бразилія

Сіам

Асір

Неджд і Хаса

Королівство Хіджаз

Князівство Албанія

Центральні
держави:

Німеччина • (Камерун • Тоголенд • Східна Африка • Південно-Західна Африка)
Австро-Угорщина (Угорщина • Хорватія)
Османська імперія
Болгарія
Союзники блоку центральних держав:

Україна • Військо Донське • Польща • Литва • Герцогство Курляндії і Семигалії • Об'єднане Балтійське герцогство • Фінляндська Республіка/Королівство Фінляндія • Республіка Горців Кавказу • Держава дервішів • Джебель-Шаммар • АДР • Республіка Трансвааль • Дарфурський султанат • Білоруська Народна Республіка • Кримський крайовий уряд • Грузинська Демократична Республіка

Нейтральні:

Люксембург

Швейцарія

Швеція

Данія

Норвегія

Нідерланди

Іспанія

Театри:

Європейський:

Балканський (Сербський фронт) • Західна Європа • Східна Європа (Румунська кампанія) • Італія

Близькосхідний:

Дарданельська операція • Синайсько-Палестинська кампанія • Кавказький • Месопотамська кампанія • Перська кампанія • Південна Аравія

Африканський:

Південно-Західна Африка • Тоголенд • Камерун • Східна Африка • Північна Африка

Азійсько-Тихоокеанський:

Циндао • Німецьке Самоа

Війна на морі:

Атлантика • Середземне море • Балтика • Чорне море • Дарданелли • Східна Азія • Коронель • Фолкленди • Ютландія

Хронологія:

1914:

Прикордонна битва • 1-ша битва на Марні • Битва біля Цери • Східно-Прусська операція • Битва під Танненбергом • Галицька битва • Варшавсько-Івангородська операція • Біг до моря • 1-ша Мазурська битва • Лодзька битва • Битва біля Колубари • Великий відступ на Заході • Сарикамишський бій • 1-ша Іпрська битва

1915:

1-ша битва при Артуа • Карпати • Перемишльська фортеця • Августівська операція • 2-га Іпрська битва • 2-га битва при Артуа • Битви біля Ізонцо • Великий відступ на Сході • Друга шампанська битва • 3-тя битва при Артуа • Косовська операція • Облога Ель-Куту • Салоніцький фронт • Віленська операція • Горлицький прорив

1916:

Ерзурумська битва • Верденська битва • Нарочанська операція • Битва біля Асіаго • Битва на Соммі • Брусиловський прорив • Барановицька операція • Битва біля Романі • Монастирська операція • Битва в Трансільванії

1917:

Битва за Багдад • Наступ Нівеля (Битва біля Арраса • Друга битва на Ені)  • П'ята Галицька битва • Битва біля Пашендейла • Битва біля Мерешешті • Битва при Капоретто • Південнопалестинський наступ • Битва біля Камбре • Операція «Альбіон»

1918:

Операція «Фаустшлаг» • Кримська операція • Битва за Баку • Весняний наступ • 2-га битва на Марні • Битва при П'яве • Стоденний наступ • Вардарський наступ • Битва біля Мегіддо • Битва біля Алеппо • Битва при Вітторіо-Венето • Третій Трансйорданський наступ • Мез-Аргоннська операція • Великопольське повстання • Війна за незалежність Естонії • 5-та Іпрська битва • Битва при Імбросі

Пов'язані
конфлікти:

Українська революція

Радянсько-українська війна

Польсько-українська війна

Війна за незалежність Литви

Польсько-литовська війна

Війна за незалежність Ірландії

Арабське повстання

Перша Балканська війна

Друга Балканська війна

Бурське повстання

Заянська війна

Мексиканська революція

Великоднє повстання

Антибританське повстання в Іраку

Туарезьке повстання

Російська революція

Лютнева революція

Жовтневий переворот

Громадянська війна в Росії

Листопадова революція

Іноземна військова інтервенція в Росії

Громадянська війна у Фінляндії

Громадянська війна в Ірландії

Сомалілендська кампанія

Кампанія Сенуссі

Дарфурська експедиція

Польсько-радянська війна

Радянсько-грузинська війна

Війна за незалежність Ірландії

Греко-турецька війна

Війна за незалежність Туреччини

Вірмено-азербайджанська війна

Вірмено-грузинська війна

Франко-сирійська війна

Чехословацько-угорська війна

Румунська інтервенція в Угорщину

Війна за незалежність Латвії

Третя англо-афганська війна

Єгипетська революція

Вірмено-турецька війна

Війна за Вльору

Спеціальні теми:

Воєнне мистецтво:

Авіація • Артилерія • Кіннота • Конвої • Тайнопис • Технології • Стратегічні бомбардування • Отруйні гази • Залізниці • Позиційна війна • Тотальна війна

Окупації:

Бельгії • Обер Ост • Люксембургу • Сербії

Злочини проти
мирного населення:

Талергоф • Геноцид вірмен • Геноцид ассирійців • Геноцид понтійських греків

Угоди та
договори:

Англо-франко-російська угода • Лондонська угода • Угода Сайкса — Піко • Дамаський протокол • 1-й Бухарестський договір • Перемир'я у Фокшанах • 2-й Бухарестський договір • Угода Сен-Жан-де-Мор'єнн • Солунське перемир'я • Комп'єнське перемир'я • Паризька мирна конференція (Договори: Версальський • Сен-Жерменський • Нейїський • Тріанонський • Севрський)  • Мудроське перемир'я • Перемир'я у Вілла Джусті • Белградське перемир'я • Лозаннський мирний договір

Капітуляція Німеччини

Берестейський мир (УНР) • Берестейський мир (РРФСР)

Додатково:

Роль жінок

Мистецтво

Іспанський грип

Ветерани

Різдвяне перемир'я

Пломбований вагон

Наслідки:

Втрати

Розпад Австро-Угорської імперії

Розпад Османської імперії

Розпад Російської імперії

Меморіали

14 пунктів Вілсона

Ліга Націй

Втрачене покоління

Категорія:Перша світова війна  • Портал:Перша світова війна

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Учасники проектів Вікімедіа

# data[].attributes.attachment_link.title
Битва на Марні (1914) — Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.

# data[].attributes.headline
Битва при Вердені

# data[].attributes.subject
Битва при Вердені

# data[].attributes.body
Для проведення операції Німеччина на 15-кілометровій ділянці фронту зосередила проти 2 французьких дивізій 6,5 дивізій. Операція почалася 21 лютого

# data[].attributes.headline
Ютландський бій

# data[].attributes.subject
Ютландський бій

# data[].attributes.body
Ютландська морська битва — наймасштабніша морська битва між британським та німецьким флотами, що тривала з 31 травня по 1 червня 1916 у Північному морі на захід Ютландського півострова за часів Першої світової війни. У битві брали участь 249 бойових кораблів з обох сторін, і з огляду на загальний тоннаж тих, хто бився, це найбільша у світовій історії морська битва.

# data[].attributes.headline
Битва на Соммі

# data[].attributes.subject
Битва на Соммі

# data[].attributes.body
1 лип. 1916 – 18 лист. 1916
наступальна операція англо-французьких військ проти німецьких на р. Сомма (Північна Франція) Відбувалася 1 липня — 18 листопада 1916 року в порядку реалізації спільного стратегічного плану Антанти на 1916 рік, який був узгоджений на 2-й (грудень 1915 року) і 3-й (березень 1916) міжсоюзницьких конференціях у Шантільї з метою забезпечення стратегічної взаємодії на різних театрах війни.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Битва на Соммі

Західний фронт 1-ша світова війна

мапа битви

Координати: 50°00′56″ пн. ш. 2°41′51″ сх. д. ﻿ / ﻿ 50.01555555558333310° пн. ш. 2.69750000002777757° сх. д.

Сторони

Велика Британія
Франція
Канада
Ньюфаундленд
Австралія
Нова Зеландія
Південно-Африканський Союз
Британська Індія

Німецька імперія

Командувачі

Дуглас Хейг
Фердинанд Фош

Рупрехт Баварський
Макс фон Гальвіц
Фріц фон Белов

Військові сили

13 Британських і 11 Французьких дивізій
280,000 чол. (початкова)

54 Британських, 48 Французьких дивізій
1,200,000 чол. (остаточно)

10,5 дивізій
260,000 чол. (початкова)

50 дивізій
1,375,000 чол. (остаточно)

Втрати

623,907 чол.
782 літаків[1]

465,000 чол.[2]інші дані 400,000 - 500,000

Битва на Соммі ( фр. Bataille de la Somme, нім. Schlacht an der Somme, англ. Battle of the Somme) - наступальна операція англо-французьких військ проти німецьких на р. Сомма (Північна Франція) Відбувалася 1 липня - 18 листопада 1916 року в порядку реалізації спільного стратегічного плану Антанти на 1916 рік, який був узгоджений на 2-й (грудень 1915 року) і 3-й (березень 1916) міжсоюзницьких конференціях у Шантільї з метою забезпечення стратегічної взаємодії на різних театрах війни.

Задум операції ґрунтувався на досвіді кампаній 1915 року та полягав у прямолінійному і методичному прориві оборони супротивника шляхом послідовного захоплення німецьких ліній оборони аж до виходу військ на оперативний простір. Артилерія мала прокладати шлях піхоті, а остання - просуватися розробленим графіком до "рубежів вирівнювання".

Початковий план операції передбачав проведення наступу силами трьох французьких і двох англійських армій (64 дивізії) з проривом німецької оборони на фронті протяжністю у 70 км. Для забезпечення його успіху передбачалося залучити близько 50 % важкої артилерії і до 40 % авіації, що були у союзників до того часу на західноєвропейському фронті. Оскільки боєздатність англійських військ була ще недостатньо високою, основна роль у проведенні операції відводилася французьким арміям. Їхні 39 дивізій мали наступати на фронті протяжністю 45 км у напрямку Перону, Сен-Кантену, Лаону і знищити головне угруповання німців у районі Нуайон та р. Ени. Силами англійців передбачалося завдати удар на Бап, Камбре, Валансьєнн та відтіснити супротивника у районі Арраса та р. Лис.

Але важка перемога у Верденській битві, яка дісталася ціною великих втрат, змусила французьке командування внести у план операції значні зміни. Кількість залучених до неї французьких дивізій зменшувалася на 25, а ділянка їх прориву скорочувався у 3 рази (до 15 км). Основні зусилля тепер покладалися на англійців.

Відповідно до нового варіанту плану, головний удар завдавала 4-та англійська армія генерала Роулінсона. Вона мала прорвати оборону німців на фронті у 25 км і, наступаючи у напрямку Бапом-Валансьєн, розбити їх . Підтримка її дій із заходу покладалося на 3-тю англійську армію генерала Е. Алленбі. 6-та французька армія генерала Файоля повинна прорвати оборону супротивника на обидвох сторонах р. Сомми.

Після виходу на оперативний простір передбачалося введення у бій кавалерійських дивізій обох союзних армій, а також, для розгрому німців у районі Нуайон, підключення 10-ї французької армії генерала Мішле.

Таким чином, у остаточному варіанті прорив передбачалося здійснити силами двох армій ( 4-ї британської та 6-ї французької), які до початку операції мали у своєму складі: 32 піхотних та 6 кавалерійських дивізій, 2189 гармат, 1160 мінометів і 350 літаків.

Незважаючи на майже подвійне скорочення сил і засобів, що спочатку призначалися для наступу, і значне звуження ділянки прориву (до 40 км), далекосяжність мети операції не зазнала змін. Вона, як і було передбачено раніше, мала проводитися у двох напрямках, які розходяться, що свідчило про наявність у союзників розбіжностей у поглядах на її цілі.

Проведення операції ускладнювалося важкістю організації взаємодії військ, які повинні були діяти за розбіжним напрямами (французи-на схід, англійці-на північ), а також несприятливими для наступу умовами на горбистій місцевості. Велика кількість лісів і ярів, звивиста і болотиста Сомма сковували маневр і ускладнювали керування атакуючими сполуками. Проте французи розраховували, що наступ на стику з англійцями дозволить їм підштовхувати останніх "діяти із бажаною енергією", а перевага над супротивником в силах і засобах забезпечать подолання негативного географічного чинника і успіх операції.

На смузі, наміченої союзниками для прориву, оборонялася 2-га німецька армія генерала фон Белова. Її оборона зміцнювалася близько двох років, і була глибоко ешелонована, і ретельно пристосована до місцевості. Вона складалася з трьох основних і однієї проміжної позиції. Перша позиція прикривалася з фронту двома смугами дротяних загороджень, мала глибину до 1 км і включала три лінії суцільних траншей, систему опорних пунктів, розвинену мережу ходів сполучення і укриттів, у тому числі і з бетону. Друга позиція також мала 1-2 лінії траншей і систему опорних пунктів. Між першою і другою позиціями проходила проміжна позиція. Остання позиція була підготовлена лише на окремих найбільш важливих напрямках (за північним берегом Сомми і вздовж шосе Альбер-Бапом). Загальна глибина оборони досягала 7-8 км. Піхотна дивізія оборонялася на ділянці від 4 до 8 км. Оборона дивізій і корпусів будувалася на міцному утриманні першої позиції за допомогою вогню, контратак і контрударів з глибини. Корпусні резерви 2-ї німецької армії розміщувалися у районі третьої позиції.

Всього в смузі наступу англійців та французів до початку операції знаходилося вісім німецьких дивізій, 672 гармати, 300 мінометів і 114 літаків. Союзники перевершували німців у піхоті більш ніж у 4,6, в артилерії-в 2,7 і в авіації майже в 3 рази. Свій наступ вони готували близько п'яти місяців з небаченим до цього розмахом. На смузі наступу від тилу до фронту було прокладено до 250 км звичайних і 500 км вузькоколійних залізничних колій, обладнано 6 аеродромів, споруджено 150 бетонованих майданчиків для артилерії особливої потужності, побудована водопровідна мережа, розгорнуто 13 евакогоспіталів. Французи заготовили до 6 млн 75-мм снарядів і 2 млн снарядів для важкої артилерії. Загальні запаси снарядів для траншейних мінометів склали 400 тисяч.

Ретельною була і тактична підготовка. Призначені для участі в операції війська були підготовані у спеціальних навчальних таборах. Вони навчалися веденню методичної атаки, відпрацьовували прийоми ближнього бою, порядок взаємодії.

Німецький генеральний штаб знав про підготовку операції, проте зменшував можливості союзників по її проведення. Його начальник, генерал Е. Фалькенгайн, вважав, що англійці не здатні самі вести великий наступ, а французи так виснажені під Верденом, що не зможуть взяти в ньому активну участь.

Артилерійська підготовка операції розпочалася 24 червня і тривала 7 днів. Вона була надзвичайно потужної і мала характер послідовної руйнації німецької оборони на всю глибину впливу артилерійського вогню. Тільки французька артилерія витратила за цей час 2,5 млн снарядів, для перевезення яких було використано 37 товарних поїздів по 30 вагонів у кожному. Німецьке командування розпочало спішно посилювати 2-гу армію піхотою (3 дивізії) і важкою артилерією (30 батарей), але змінити ситуацію на свою користь вже не змогло.

Вранці 1 липня союзницькі війська почали наступ. Французька піхота рухалася за вогневим валом своєї артилерії. Англійці атакували за сприяння вогню батарей по окремим цілям. Втрати, завдані німцям артилерійським вогнем, були великими, але успіх атаки союзників на південь і на північ від Сомми виявився неоднаковий. 4-та англійська армія тільки двома правофланговими корпусами змогла вклинитися у німецьку оборону і зайняти її першу позицію. Атака інших трьох її корпусів і одного корпусу 3-ї армії була відкинута з величезними втратами, оскільки вона не була раптовою і велася у щільних бойових порядках. 2 липня англійський головнокомандувач, генерал Хейг, вніс корективи у план наступу, обмеживши його фронт трьома корпусами.

Два інших корпуси були перепідпорядковані штабу резервної армії генерала Гафа і отримали пасивнооборонне завдання. 3 липня англійці почали бої за проміжну позицію.

На смузі 6-ї французької армії, де німці не чекали атаки, успіх був більш значним. На південь від Сомми два корпуси цієї армії за два дні боїв взяли дві дуже укріплені позиції і ряд населених пунктів. На північ від Сомми, на стику з англійцями, 20-й корпус французів за дві години захопив першу позицію, але потім, пов'язаний графіком атаки з армією Роулінсона, через її невдачу припинив наступ. Цією паузою скористалося німецьке командування. За 4-5 липня армія фон Бюлова отримала ще п'ять свіжих дивізій, які замінили розгромлені з'єднання і організували новий рубіж оборони. Спроби союзників розвинути тактичний успіх виявилися запізнілими. Наступ припинився.

До 8-9 липня склад 2-ї німецької армії зріс ще на 11 дивізій і 42 батарей (у тому числі 27 важких). Перевага союзників у силах скоротилася з 3,8 до 1,6 разів, і опір німців зріс. Операція прийняла затяжний характер, боротьба пішла на виснаження. Союзники проводили численні розрізнені атаки з метою поліпшення становища своїх армій і розширення прориву в сторони флангів і в глибину. Німці, нарощуючи опір, потужними контратаками резервів ліквідували або локалізували їх локальні успіхи. 19 липня вони реорганізували угруповання, розділивши свою 2-гу армію на дві: 1-шу - генерала фон Бюлова, що об'єднала дії дивізій на північ від Сомми, і 2-гу - генерала Гальвіца, яка діяла на південь від Сомми. За два місяці боїв англійці втратили близько 200 тисяч, французи - понад 80 тисяч, а німці - понад 200 тисяч чоловік і змушені були відмовитися від наступу біля Вердену. 29 Серпня Фалькенгайн був знятий зі своєї посади. Начальником німецького генерального штабу став Гінденбург.

У вересні-жовтні операція на Соммі набула ще більш широкого розмаху. З боку англійців до неї була залучена резервна (згодом 5-та) армія генерала Гафа і новий засіб боротьби - танки, французи ввели у бій 10-ту армію генерала Мішле. Дії союзників набули більш узгодженого характеру. 3 вересня вони зробили об'єднану атаку силами чотирьох армій (58 дивізій) для захоплення висот між річками Сомма і Анкра. До цього часу німці зміцнили оборону у глибину і збільшили своє угруповання до 40 дивізій. Також була додана ще одна армія (6-та). Нову групу армій очолив кронпринц Баварський Руппрехт.

Нова серія атак принесла успіх англійцям і французам. До 12 вересня вони досягли третьої позиції німців, а на смузі 6-ї французької армії прорвали її. Однак розвинути успіх було нічим. Французька піхота до цього часу вже виснажена. 13 вересня німці закрили прогалину і не дозволили союзникам вийти на оперативний простір.

15 вересня англійці провели велику атаку, вперше застосувавши танки. Танки були ще недосконалі, тихохідні і громіздкі, а їх екіпажі - слабко підготовлені. З 49 машин, що пішли у нічний марш до фронту, на початкове положення висунулося 32, а у підтримці атаки піхоти взяло участь лише 18. Але й цієї їх кількості виявилося достатньо, щоб вплинути на хід бойових дій. За допомогою танків англійці на фронті вздовжки 10 км за п'ять годин просунулися вперед на 4-5 км. Психологічну атмосферу атаки із застосуванням танків відтворив у своєму вірші "Атака" англійський поет, учасник першої світової війни, Зігфрід Сессун:

"Атака

Надія тоне ... Чи ,Боже, допоможеш?"

Англійська поезія в російських перекладах. XX століття, Зігфрід Сассун

Останні дні Вересня ознаменували нову спільну атаку англійців та французів. У результаті боїв 25-27 жовтня вони нарешті оволоділи пануючими над місцевістю висотами між Сомма і Анкром, але це був останній їхній значний успіх. Остаточно прорвати оборону німців і перейти до маневреної війні їм так і не вдалося. У жовтні був ще ряд локальних атак, а в середині листопада, через виснаження ресурсів і поганої погоди, бойові дії були припинені.

Операція на Соммі тривала чотири з половиною місяці і була однією з найбільших у ході всієї війни. З обох сторін у ній брало участь 150 дивізій, близько 10 тисяч гармат, 1 тисяча літаків і багато іншої техніки. Союзникам не вдалося здобути перемоги над німецькими військами, прорвати їхній фронт. Вони лише проривали німецьку оборону на фронті протяжністю 35 км і в глибину до 10 км. Ціною величезних втрат була відвойована територія у 240 км². Французи втратили 341 тисячу, англійці - 453 тисячі, німці - 538 тисяч осіб убитими, пораненими і полоненими. У деяких джерелах називаються інші цифри цих втрат, але вони не набагато відрізняються від наведених.

Битва на Соммі показала повну військову і економічну перевагу Антанти. У ході цієї операції, а також пов'язаного з нею наступу російського Південно-Західного фронту, союзники вирвали в Німеччини стратегічну ініціативу. Битва виявилася передвісником остаточної поразки Другого райху у війні. Однак ця операція союзників розкрила недоліки тактики прориву позиційного фронту за допомогою удару в одному місці і методичних атак. Своєчасна відмова від цієї тактики Брусилова, при підготовці наступальної операції Південно-Західного фронту, принесла йому успіх (див. Брусилов А. А. Мої спогади. М "1983. С.183-186). Англійці і французи, що почали свою операцію на 26 днів пізніше російських військ, не зуміли скористатися їхнім досвідом задля переконливішого успіху.

Меморіал загиблим у битві на Соммі.

Пам'ятна відзнака за битву на Соммі.

1. История военного искусства / Под общ. ред П. А. Ротмистрова. - М., 1963.-Т. 1.-С. 316-320.

2. История Первой мировой войны. 1914-1918. В 2-х т. / Под ред. И. И. Ростунова. - М., 1975. - Т.2. - С. 75.

3. Первая мировая война в описаниях русских военачальников / PM Португальский, П. Д. Алексеев, В. А. Рунов. - М., 1994.

4. Советская военная энциклопедия: В 8-и т. / Гл. ред. комис. Н. В. Огарков (пред.) и др. - М., 1979. - Т.7. - С. 443-444.

5. Строков А. А. История военного искусства. - СПб., 1995. - Т.5. - С. 443-450.

# data[].attributes.attachment_link.title
Битва на Соммі - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Битва на Соммі Західний фронт 1-ша світова війна мапа битви Координати: 50°00′56″ пн. ш. 2°41′51″ сх. д. ﻿ / ﻿ 50.01555555558333310° пн. ш. 2.69750000002777757° сх. д. Сторони Велика Британія Франція Канада Ньюфаундленд Австралія Нова Зеландія Південно-Африканський Союз Британська Індія Німецька імперія Командувачі Дуглас Хейг Фердинанд Фош Рупрехт Баварський Макс фон Гальвіц Фріц фон Белов Військові сили 13 Британських і 11 Французьких дивізій280,000 чол.

# data[].attributes.headline
Брусилівський прорив

# data[].attributes.subject
Брусилівський прорив

# data[].attributes.body
Брусилівський прорив - наступальна операція Південно-Західного фронту російської армії під командуванням генерала А. А. Брусилова під час Першої світової війни, проведена 21 травня (3 червня) - 9 (22) серпня 1916 року, в ході якої було нанесено серйозної поразки австро угорської армії і зайняті Галичина й Буковина.

# data[].attributes.headline
Битва при Камбре

# data[].attributes.subject
Битва при Камбре

# data[].attributes.body
20 листопада британські війська почали першу в історії масовану атаку з використанням танкових підрозділів. В атаці брали участь 324 танка

# data[].attributes.headline
Кінцеві Підсумки

# data[].attributes.subject
Кінцеві Підсумки

# data[].attributes.body
- Вперше були використані танки, хімічну зброю, протигази, зенітні та протитанкові гармати;
- широкого поширення набули літаки, кулемети, міномети, підводні човни, торпедні катери;
- різко зросла вогнева міць військ;
- з'явилися нові види артилерії: зенітна, протитанкова, супроводу піхоти;
- авіація стала самостійним родом військ, який став підрозділятися на розвідувальну, винищувальну і бомбардувальної;
- виникли танкові війська, хімічні війська, війська ППО, морська авіація;
- збільшилася роль інженерних військ і знизилася роль кавалерії;
- з'явилася «окопна тактика» ведення війни з метою вимотування противника і виснаження його економіки, що працює на військові замовлення.