# data[].attributes.body
Mokyti kurti tam tikro žanro tekstus, įgalinant vaizduotę kurti eilėraštukus, skaičiuotes, mįsles, minkles, sakmes, pasakojimus apie svajonės planetą, domėtis tautosaka, poezija, astronomija, mitologija.

# data[].attributes.body
•       Naudojantis skirtingais informacijos šaltiniais ir dirbant grupėmis, surinkti informaciją apie Saulės sistemą, žvaigždynus, visatą ir įdomiai pateikti šią informaciją;

•       Parodyti, kad visatos tema yra plačiai naudojama tautosakoje, poetų ir menininkų kūryboje;

•       Siekti, kad mokiniai  nuolat jaustų meno galią, išgyventų kūrybos džiaugsmą, išreikštų save;

•       Puoselėti krašto tradicijas, papročius, etninės kultūros pradmenis;

•       Formuoti kūrybinių idėjų sklaidos, viešo pasisakymo įgūdžius;

•       Stiprinti gebėjimą suprasti asmeninius kūrybinius gebėjimus, stipriąsias ir   tobulintinas savybes;

•       Vertinti ir įprasminti asmeninę kūrybinę patirtį;

•       Mokytis dalyvauti bendroje  veikloje , gyventi ir veikti kartu su kitais, t.y. lavinti socialinę kompetenciją.

# data[].attributes.body
Mūsų akys dažnai seka saulės ar mėnulio kelią danguje, gėrisi žvaigždėtu žiemos dangumi, ieško akimis Grįžulo Ratų ar Paukščių tako juostos arba kurio nors Zodiako ženklo žvaigždžių.

Dabar mes tik akis ganome po žvaigždynus, o protėviai mokėjo juos skaityti, pagal juos rikiavo savo darbus. Ir kiek istorijų sukūrė…  Atskiros tautos, civilizacijos turėjo savas istorijas.

Per daugelį metų sėslūs žemdirbiai baltai labai susigyveno su gamta, sukaupė daug žinių apie dangaus šviesulius, jų judėjimo dėsningumus, ryšį su žmogaus gyvenimu. Ilgai buvo manyta, kad lietuviai neturėjo savos dangaus ženklų sistemos.  Bet išlikęs apeiginis kaušas liudija- buvo savita dangaus kūnų stebėjimo sistemą Po II-ojo pasaulinio karo Gardino bažnyčios rūsyje aptiktas pagoniškas apeiginis kaušas su dvylika originalių Zodiako ženklų. Teigiama, kad jis yra iš 16-17 amžiaus.

Pasak Rotundo- Rivijaus kronikos, Vilniaus Katedros vietoje stovėjusioje Perkūno šventykloje buvo laiptuotas aukuras, sudarytas iš dvylikos laiptų, skirtų kiekvienam ženklui. Žyniai stebėdavo Saulės kelią iš vieno ženklo į kitą. Pasikeitus jos vietai danguje, ant atitinkamo laiptelio degindavo vaškinę to ženklo figūrą, taip pranešdami kitą etapą.

Vilniaus universitetas  garsėjo savo observatorija. Pagal tų laikų galimybes atliko mokslinius dangaus kūnų stebėjimus, o dabar senoji laukia smalsuolių, besidominčių dangaus kūnais.

Visais laikais dangaus stebėjimai tiko ir laikui matuoti, ir keliui surasti, ir sėkmingai ūkininkauti, ir vaizduotei žadinti.

# data[].attributes.body
Antikos mitas apie Žuvį

Afroditė taip  mylėjo Kipro karaliaus sūnų  gražuolį Adonį, kad ištisas dienas  praleisdavo su juo, užmiršo Olimpą, rūpinimąsi savimi, tik  džiaugėsi  mylimojo dėmesiu. Abu kartu medžiojo. Prašė Afroditė, kad Adonis medžioklėje nežudytų liūtų, lokių ir šernų- gali jį ištikti  nelaimė. Sykį netikėtai užkluptas šernas mirtinai sužeidė mylimąjį. Sužinojusi apie jo nelaimę , leidosi į kalnus jo ieškoti. Nuo ilgo ieškojimo taką žymėjo jos sužeistų kojų kraujo lašai.  Rado mylimąjį, ilgai verkė, kol šis virto švelnia anemona. Neišlaikė Dzeuso širdis- išprašė požemių dievo Hado kas pusmetį išleisti Adonį iš mirusiųjų pasaulio į žemę. Taip yra ir dabar- pusė metų matomos anemonos, Adonio gėlės, kitą- ne. O dviejų žmonių meilę rodo Žuvų žvaigždynas.

Urtė Paluckaitė I kl.

# data[].attributes.body
Baltų atitikmuo – Žuvys

Apie šį ženklą sunku ką nors pasakyti. Rastos tik jį vaizduojančios linijos.

# data[].attributes.body
Antikos mitas  apie Taurą

Dėl meilės Dzeusas virto tauru, kad suviliotų  Europą. Kai mergaitė ganė bandą, ji pastebėjo bandoje gražų jautį, priėjo prie jo ir ėmė žavėtis gražiu gyvūnu. Dzeusas uždėjo ją ant nugaros ir nunešė  toli už jūrų ir vandenynų.  Tada atvirto paprastu jaunuoliu ir Europos paprašė, kad amžinai liktų su juo. Dzeusas šį savo žygį įamžino danguje – pavadino žvaigždyną.

Baltų   atitikmuo - Raitelis

Raitelis – Tauras. Mūsų protėviai įsivaizdavo, kad po mirties ginkluotas karys ant žirgo keliauja per dangų į dausas. Arklių globėju laikomas šv. Jurgis. Balandžio pabaigoje (apie Šv. Jurgio varduves) Tauro žvaigždžių spiečiui Sietynui išnykstant vakaro žaroje buvo sakoma: „Sietynas žaroj – kumelė vagoj“. Tai yra, buvo manoma, kad galima pradėti arti tuomet, kai pirmiau Sietyno už horizonto nusileidusi Tauro žvaigždyno dalis (vaizduojanti raitelio žirgą) panirdavo po žeme.

Ieva Jasiukianecaitė ir Urtė Paluckaitė I kl.

# data[].attributes.body
Antikos mitas apie Aviną

Viena iš legendų pasakoja apie užsitęsusius bado metus žemėje, kai ir dievai nerado išeities. Orakulas patarė, kad  reikia paaukoti Atėnės vaikus – berniuką ir mergaitę- dievui Jupiteriui. Dievas sutiko, nes sumanė, kaip pergudrauti Jupiterį. Vaikų ganomoj bandoj buvo buvo auksavilnis avinas. Jo vilnose pasislėpė vaikai. Beskrendant avinui per jūrą, dukra neišsilaikė ir nukrito. Planas nepavyko: auksavilnis avinas kartu su sūnumi buvo paaukotas Jupiteriui. Šis įvertino avino drąsą ir išsiuntė į žvaigždes.

Kita legenda pasakoja apie Jasono ir argonautų aukso vilnos paieškas. Patyręs daugybę sunkumų, išgyvenęs pavojų, Jasonas aukojasi vardan kitų, nepasiduoda. Jo ryžtą. Drąsą įvertino Dzeusas, pavertęs aukso vilną ryškiu žvaigždynu.

Baltų atitikmuo– Avikailis

Avikailis – Avinas. Buvo manyta, kad plaukuotumas yra turto, vaisingumo, seksualinės energijos požymis, todėl žmonės persirengdavo avies kailiu per įvairias apeigas. Manoma, kad Avino žvaigždynas buvo siejamas su mitinės auksinės vilnos simbolika.

Ieva Jasiukianecaitė I kl.

# data[].attributes.body
Antikos mitas apie Dvynius

Graikų mitas apie dievo Dzeuso ir mirtingosios  Ledos vaikus – du brolius – Kastorą ir Poluksą, atlikusius žemėje daug žygdarbių ir už tai paimtus į dangų. Vienos kovos metu žuvo mirtingasis Kastoras. Žuvusio brolio labai gedėjo nemirtingas Poluksas., kad net prašė Dzesuo jį išvaduoti iš nemirtingumo gniaužtų. Pagailo nelaimingojo Polukso, išklausė  jo – Poluksas prisijungė prie savo brolio , o Dzeusas, įvertindamas brolišką meilę, jėgą, nukėlė abudu į dangų.

Baltų atitikmuo  – Du jaučiai, Du kariai
Dvyniai – Dvyniai. Baltų gentys garbino dieviškus dvynius. Aptinkama mitinė būtybė – Dievo sūneliai.

Solveiga Baranauskaitė I kl.

# data[].attributes.body
Antikos mitas apie Vėžį

Viena legenda pasakoja, kas vėžys įkando Herakliui į koją. Šis jį sutraiškė, tačiau deivė Hera, labai nemėgusi Heraklio, pagailėjo vėžio ir įkėlė jį į dangų.

Vėžys yra susijęs su antruoju Heraklio  žygdarbiu - mūšiu su hydra. Mūšio metu  herojui sutrukdė vėžys, prikibęs prie kojos. Didvyris  buvo nužudytas, o Hera,  nuožmiai nekentusi neteisėto Dzeuso sūnaus, atsidėkodama vėžiui pakėlė į dangų.

Baltų atitikmuo - Žagrė, Povas ( į kairę)

Du povai – Liūtas ir Vėžys. Daugelis tautų turi mitinį paukštį, laimės simbolį. Jis dažniausiai vaizduojamas kaip povas. Lietuvių pasakose karžygys parsigabena stebuklingą žirgą, gražuolę (Aušrinę) ir stebuklingą paukštį iš juos pagrobusios antgamtinės būtybės nelaisvės. Tai galėtų atitikti Veneros – Aušrinės pasirodymą po laikino nematomumo šalia tekančių Žirgo bei Povo žvaigždynų. Tokia šių žvaigždynų padėtis susidaro pavasario ir rudens  lygiadienių metu.

Neringa Drobitova I kl.

# data[].attributes.body
Antikos mitas apie Liūtą

Zodiako žvaigždynas Liūtas yra Nemeo liūtas, kurį nužudė Heraklis.
Nemeano liūtas garsėjo savo jėga, visiems įvarydavo panišką baimę. Jis nuolat persekiodavo apylinkių gyventojus. Be to turėjo tokią tvirtą odą, kad jos neįveikdavo joks ginklas. Drąsusis Heraklis išdrįso stoti į kovą su pabaisa. Galiūnas, išsiskirdamas nepaprasta fizine jėga,  kovojo su liūtu be ginklų. Smaugė jį, kol uždusino. Kai galiūnas atsitraukė nuo įveikto liūto, dievai perkėlė jį į dangų. O  Heraklis iš  Nemeo liūto odos pasidarė sau apsiaustą,  kad būtų apsaugotas nuo smūgių kardu ir ietimi.

Baltų atitikmuo -  – Du povai; Povas ( į dešinę)

Augustė Padvaiskaitė I kl.

# data[].attributes.body
Antikos mitas apie Mergelę

Mergaitę Persefonę buvo pagrobęs ir vedęs požemio valdovas Hadas. Derlingumo deivė Cerera taip stipriai gedėjo savo dukters, kad žemėje sustojo bet koks augimas.  Dzeusui pagailo kenčiančios  Ceros  ir leido Persefonei du trečdalius metų gyventi su motina, o vieną trečdalį grįžti pas savo vyrą Hadą. Nuo to laiko, kai dukra palieka motiną Cererą, žemėje ateina ruduo, o su jos grįžimu prasideda pavasaris.

Baltų atitikmuo -  Gervė. Valgio nešėja

Gervė – Mergelė. Lietuvių tautosakoje gervė dažnai lyginama su brandžių metų mergina, būsima nuotaka. Balandžio pirmomis dienomis prieš Saulės tekėjimą Gervės žvaigždynas nusileidžia vakaruose, o Saulei nusileidus teka rytuose. Ornitologų duomenimis, kaip tik tuo metu, kovo pabaigoje-balandžio pradžioje į Lietuvą atskrenda gervės. Rugpjūčio pabaigoje, kai Gervės žvaigždynas dingsta Saulės spinduliuose, buvo pradedama vasarojaus pjūtis. Štai kodėl lietuviškose sutartinėse gervės įvaizdis dažnai siejamas su kviečių arba miežių derliaus nuėmimu.

Solveiga Baranauskaitė ir Urtė Paluckaitė I kl,

# data[].attributes.body
Antikos mitai apie Svarstykles

Pagal egiptiečių mitologiją Temidė auksinėmis svarstyklėmis  sverdavo mirusiųjų širdis ir pagal svorį nuspręsdavo, į kurią mirusiųjų karalystę (šviesos ar tamsos) juos pasiųsti.

Su Svarstyklėmis siejamas mitas, pasakojantis apie Adonio, mirtingojo gražuolio,  ir Veneros (kitaip – Afroditės) meilę. Įpykęs Marsas, kuris buvo aistringai įsimylėjęs Venerą, pasivertė šernu ir užmušė savo varžovą – Adonį. Šis mitas atspindi priešingų  Zodiako ženklų- Avino ir Svarstyklių - priešpastatymą vienas kitam (Marso – Venerai).

Baltų atitikmuo - Dvi saulės

Dvi Saulės – Svarstyklės. Šį ženklą sudaro dviejų Saulių atvaizdai: viena Saulė su tiesiais spinduliais, kitos Saulės spinduliai užlenkti kryžmai kaip svastikos. Tokios Saulės, kaip ir Svarstyklės, greičiausiai vaizduoja Saulės persisvėrimą iš vasaros į rudenį.

Augustė Padvaiskaitė ir Solveiga Baranauskaitė I kl.

# data[].attributes.body
Antikos mitas apie Skorpioną

Skorpionas  piktas, tačiau bailus padaras. Kerštingosios medžioklės deivės Dianos paliepimu jis mirtinai įkando Orionui, tačiau už nuopelnus atsidūrė danguje. Net ir atsidūręs danguje jis labiausiai bijo susitikti šaunųjį medžiotoją ir pasirodo tik vidurvasary, kai Oriono nematyti. Taip jie nesusitinka iki šiol.

Kita istorija aiškina, kad  ženklas pasirodė danguje po to, kai tapo bausme išdidžiajam jaunuoliui Orionui. Jis pradėjo girtis, kad yra stipresnis ir judresnis nei bet kas žemėje. Hera sužinojo apie jo aroganciją, pasiuntė didžiulį skorpioną kovoti su vaikinu. Vyko ilga kova ir, galų gale, skorpionas stvėrė Orioną į kulną. Patį skorpioną, įveikusį išdidųjį Orioną, įamžino danguje.

Baltų atitikmuo  – Elnias su elniuku

Elnias – Skorpionas. Elnio simbolis dažnas dainose, ypač kalėdinėse . Jis raguose neša saulę. Elnio pasirodymas prieš Kalėdas atitinka Skorpiono žvaigždyno pasirodymą iš už Saulės spindulių po jo laikino nematomumo prieš auštant.

Urtė Paluckaitė I kl.

# data[].attributes.body
Antikos mitas apie Šaulį

Šaulio ženklo mitologija siejama su kentaurais – nemirtingomis, besidžiaugiančiomis gyvenimu būtybėmis. Kentauras  Chironas. garsėjo išmintimi ir išradingumu, buvo puikus šaulys. Legenda pasakoja, jog Chironas padovanojo savo nemirtingumą Prometėjui. Už tokį poelgį  Chironą Dzeusas perkėlė į dangų, į Šaulio žvaigždyną.

Baltų atitikmuo - Ietininkas

Ietininkas – Šaulys. Lietuvių tautosakoje žinomas ginkluoto vyro, numušančio ožiui koją, siužetas. Ietininką galima sieti ir su Dievu Perkūnu, mat šis žvaigždynas ryte pasirodo iš už Saulės spindulių vasario pirmomis dienomis, kai švenčiama Perkūno diena( Grabnyčios).

Solveiga Baranauskaitė I kl.

# data[].attributes.body
Antikos mitas apie Ožiaragį

Dievų karalius Dzeusas sukėlė potvynį, kad nubaustų žmones už jų nusižengimus, bet dorybingajam Deukalionui patarė išsigelbėti-  pasidaryti  skrynią. Ši dieviškojo atpildo istorija sietina su  pasakojimu apie didįjį potvynį Senajame Testamente.

Senovės Egipte Vandenio žvaigždynas atstovavo Hapi, Nilo upės dievui. Šis panardinęs savo ąsotį į upės  vandenis ir norėdamas gelbėti sausros išsekintus žmones,  sukėlė potvynį. Geranoriškas dievas paskirsto vandenis, gyvybės šaltinį , o urna simbolizuoja suteiktą  laimę.

Baltų atitikmuo  - Žirgas

Žirgas – Vandenis. Žirgo vardu žvaigždyną vadina lietuviai, latviai, baltarusiai. Žirgas – dažnas lietuvių pasakų personažas. Dainose kosminis žirgas ausimis dangų remia, akimis žvaigždes skaičiuoja, uodega dvarą ir visus kelius nušluoja, kojomis duobes išmuša. Latviai irgi apdainuoja šį nepaprastą žirgą ties kurio balnu Saulė teka, kamanose – Mėnulis, pavadėlių gale Auseklytis (Venera) ritinėjasi.

Neringa Drobitova I kl.

# data[].attributes.body
Antikos mitas apie Vandenį

Dievų karalius Dzeusas sukėlė potvynį, kad nubaustų žmones už jų nusižengimus, bet dorybingajam Deukalionui patarė išsigelbėti-  pasidaryti  skrynią. Ši dieviškojo atpildo istorija sietina su  pasakojimu apie didįjį potvynį Senajame Testamente.

Senovės Egipte Vandenio žvaigždynas atstovavo Hapi, Nilo upės dievui. Šis panardinęs savo ąsotį į upės  vandenis ir norėdamas gelbėti sausros išsekintus žmones,  sukėlė potvynį. Geranoriškas dievas paskirsto vandenis, gyvybės šaltinį , o urna simbolizuoja suteiktą  laimę.

Baltų atitikmuo  - Žirgas

Žirgas – Vandenis. Žirgo vardu žvaigždyną vadina lietuviai, latviai, baltarusiai. Žirgas – dažnas lietuvių pasakų personažas. Dainose kosminis žirgas ausimis dangų remia, akimis žvaigždes skaičiuoja, uodega dvarą ir visus kelius nušluoja, kojomis duobes išmuša. Latviai irgi apdainuoja šį nepaprastą žirgą ties kurio balnu Saulė teka, kamanose – Mėnulis, pavadėlių gale Auseklytis (Venera) ritinėjasi.

Neringa Drobitova I kl.

# data[].attributes.body
Čia yra, čia nėra, bet niekuomet nežūna.

Ant bobutės grytelės kabo duonos riekelė: šunys loja – pasiekti negali.

Iš seno jaunas, iš jauno senas, ir taip nuo amžių jisai gyvena.

Viduj prūdo kraštas bliūdo.

Naktį stogais lipinėja, pėdsakų nepalikinėja.

Ant stogo paplotis.

Apie žemę keliauja, iš žemės šypsotis nepaliauja.

Dieną miega, naktį budi, savo plikę žemei rodo.

Jaunas auga, šviečia, senas temsta, riečias.

Gale gryčios raguolis kabo.

# data[].attributes.body
Visą dieną žibina, vakare šešėlius didina.

Auksinis obuolėlis pro langą šviečia.

Gale lauko katilėlis plauko.

Skaisti graži mergužėlė mėlynoj pievoj vaikštinėja.

Šviesus mažas skritulėlis, bet ir šimtas arklių nepavežtų.

Visą dieną žibina, vakare šešėlius didina.

Ant dvaro, taukinė karo

Gale lauko bačka trūko

Viešnia laukiama, kasdien ateinant

Mažas obuolėlis visus apšviečia.

Skaisti graži mergužėlė mėlynoj pievoj vaikštinėja.

# data[].attributes.body
Laukas nematuotas, avys neskaičiuotos, piemuo raguotas.

Pilna marška žarijų.

Pilnas kiemas pagaikščių.

Pilnas stalas trupinių.

Visas kelias žirniais nubarstytas.

# data[].attributes.body
Devynspalvis vandeninis kaspinas.

Auksu mesta, sidabru austa, deimanto peiliu rėžta.

Marga karvė dangų laužo.

# data[].attributes.body
Liūtas kriokia, visa žemė dreba.

Toli žirgas žvengia, arti kamanos skamba.

Eina ožys rėkdamas, ragu dangų rėždamas.

Kalne žirgas žvengia, pakalnėj pasagos žvanga.

Ožys bliauna – gaurai maunas.

Atvažiuoja dėdė su dideliais ratais.

Dundulis dunda po vandenų tiltu.

Už trijų kalnų bulius baubia.

Be rankų - baladoja, be ugnies – liepsnoja.

# data[].attributes.body
Skrenda ugninga strėlė, niekas jos nepagaus.

Aš neturiu nei ugnies, nei šilumos , bet viską  viską deginu.

Išlydyta rodyklė, netoli kaimo išmečiau rodyklę.

Anoj pusėj marių širmi žirgai žvengia, kitoj pusėj marių – kamanos blizga.

Žiburys kamine, dundulys danguje.

# data[].attributes.body
Juodas jautis dangų laužo.

Marikė rikė padangiais lakstė, kukuliais drabstė.

Be sparnų, bet skrenda, niekas jan nepataiko, bet verkia.

Stipresnis nei saulė, silpnesnis už vėją, be kojos, o vaikšto, be jokių akių, bet verkia.

Pūkuota medvilnė kažkur plaukia: kuo žemesnė vata, tuo arčiau lietus.

Matau – negirdžiu, girdžiu – nematau.

Vienas lieja, antras geria, trečias auga.

Lekiu kaip ponas, tupiu kaip sakalas, visi manim džiaugiasi, bet po kojomis mindo.

Rudenį gimsta, pavasarį miršta.

Be sparnų skraido, be kojų braido.

Kai mėlyna - juokias, kai pilka – verkia.

Mėlynoje paklodėje daug baltų lopšių pasirodė.

Skrenda skrenda, tik niekuomet žemėn nenusileidžia.

Manęs dažnai laukia, o kai ateinu – visi kaip patrakę nuo manęs bėga.

Be kojų, be sparnų į medį įskrido.

Mįsles pateikė  N. Drobitova, U. Paluckaitė. S. Baranauskaitė I kl.

# data[].attributes.body
1. Nagrinėdami   Antikos mitų istorijas,  aptikome, kad  į Zodiako ženklų sistemą sudėta visa pasaulio sukūrimo ir  būties esmė, kad pagal juos galima atsekti pasaulio kūrimo istoriją.

2. Supratome, kad Zodiakas mūsų protėviams tarnavo kaip žvaigždžių kalendorius. Su jo ženklais sieti apeiginiai veiksmai ir kalendoriniai darbai.

3. Žinoma, danguje šių ženklų nėra - žmonės juos kuria, suteikia jiems prasmę, sugalvoja apie juos pasakojimus, įkūnydami dorovines nuostatas, įprasmindami gyvenimą. Kūrybingumo mūsų protėviams netrūko.

4. Naujiena  buvo baltiškasis Zodiakas- saviti  pavadinimai  ir simboliniai ženklai, jų prasmė, susijusi su agrarine kultūra, amžinuoju gyvybės ratu.

5. Zodiako ženklai sietini su etnine kultūra-  atradome daug žaismingų etnokultūros naujienų, praplėtėme žinias apie mūsų tradicijas ir papročius.

# data[].attributes.body
Kosmosas vaikams  - aktuali tema. Ji lavina fantaziją, kūrybiškumą. Mokiniai yra labai smalsūs ir trokšta pažinti mus supantį pasaulį, sužinoti jo platybes.

Vaikai projekto metu studijavo  paruoštą medžiagą, patys rinko informaciją apie saulės sistemą, planetas ir kosmoso platybes. Aiškinosi, kiek planetų sudaro saulės sistemą, kurioje planetoje yra gyvybė, kuri planeta karščiausia, kuri arčiausiai žemės, kuri labiausiai nutolusi. Žinias pritaikė praktiškai vaizduodami kosminius objektus piešiniuose arba modeliuose.  Taip pat sužinojo, kokiais prietaisais galima stebėti žvaigždes ir žvaigždynus, kuo skrendama į kosmosą, kokia apranga reikalinga kosmonautams. Tai skatino mokinius mąstyti kūrybiškai, analizuoti situacijas ir taikyti kritinio mąstymo bei problemų sprendimo įgūdžius. Smagu, kad nors trumpam suteikėme jiems galimybę pabūti astronautais

# data[].attributes.body
Kelionę dangaus skliautu pradėjome nuo lietuvių tautosakos. Susipažinę su etiologinėmis  sakmėmis, mokiniai sužinojo, kaip senovėje lietuviai įsivaizdavo dangaus pasaulį. Saulė lietuvių tautosakoje tapatinama su aukso obuoliu, degančia ugnimi, balta karve, balta avimi, balta ožka, o įsižiūrėję į Mėnulį žmonės matė ant jo vaizdus, kuriuos tautosaka aiškina įvairiai. Daugelyje Lietuvos vietų sakoma, kad ten matosi mergina, kuri patikusi Mėnuliui ir jis ją pasiėmęs.

Žvaigždėtas dangus - didžioji gamtos knyga, kurią bandoma perskaityti jau ne vieną šimtmetį. Naktinės gamtos paveikslą ir apmąstymus, kurie atsiranda pažvelgus į naktinį žvaigždėtą dangų, galime sutikti daugelio poetų kūryboje, tad ieškojome lietuvių poetų eilėraščių, kuriuose būtų minimi dangaus šviesuliai.

Projekto metu, pakeliavę po dangų, mokiniai atrado savyje ir kūrėjo gyslelę. Vieni kūrė mįsles, minkles, skaičiuotes, kiti - sakmes, kiti rašė rašinėlius apie savo svajonių planetą ir eilėraštukus, kuriuose paminėjo dangaus kūnus.

Žvaigždžių magija atsispindi M.K.Čiurlionio kūryboje. Mokiniai rašė ištraukos ,,Iš laiškų Sofijai'' dailyraštį ir žavėjosi kalbos vaizdingumu.

Įsigilinę į dangaus skliauto paslaptis, mokiniai sužinojo daug paslaptingų, įdomių, svarbių dalykų ir įsitikino, kad kūrėjo darbas - labai sunkus, bet džiuginantis galutiniu rezultatu.

# data[].attributes.body
1. Nagrinėdami Antikos mitų istorijas, aptikome, kad į Zodiako ženklų sistemą sudėta visa pasaulio sukūrimo ir būties esmė, kad pagal juos galima atsekti pasaulio kūrimo istoriją.

2. Supratome, kad Zodiakas mūsų protėviams tarnavo kaip žvaigždžių kalendorius. Su jo ženklais sieti apeiginiai veiksmai ir kalendoriniai darbai.

3. Žinoma, danguje šių ženklų nėra - žmonės juos kuria, suteikia jiems prasmę, sugalvoja apie juos pasakojimus, įkūnydami dorovines nuostatas, įprasmindami gyvenimą. Kūrybingumo mūsų protėviams netrūko.

4. Naujiena buvo baltiškasis Zodiakas- saviti pavadinimai ir simboliniai ženklai, jų prasmė,
susijusi su agrarine kultūra, amžinuoju gyvybės ratu.

5. Zodiako ženklai sietini su etnine kultūra- atradome daug žaismingų etnokultūros naujienų, praplėtėme žinias apie mūsų tradicijas ir papročius.

6. Mokiniai patobulino rusų kalbos žinias versdami tekstus iš rusų kalbos į lietuvių kalbą .

7. Susipažino su rusų poetų kūryba.

8. Išsiaiškino , kiek planetų sudaro saulės sistemą, kurioje planetoje yra gyvybė, kuri planeta karščiausia, kuri arčiausiai žemės, kuri labiausiai nutolusi.

8. Sužinojo, kokiais prietaisais galima stebėti žvaigždes ir žvaigždynus, kuo skrendama į kosmosą, kokia apranga reikalinga kosmonautams.

9.  Atrado savyje ir kūrėjo gyslelę. Kūrė mįsles, minkles, skaičiuotes, sakmes, rašinėlius apie savo svajonių planetą ir eilėraštukus, kuriuose paminėjo dangaus kūnus, kūrė Šventojo Rašto Pradžios knygos pasakojimų iliustracijas.

10. Tyrinėjo Šventąjį Raštą, sužinojo  Angelų kilmę ir Šventųjų istorijas, jų gyvenimo pavyzdžius.

# data[].attributes.body
Projekto metu, pakeliavę po dangų ir patyrinėję bei iš naujo atradę Šventąjį Raštą, sužinoję Angelų kilmę ir Šventųjų istorijas, jų gyvenimo pavyzdžius, taip pat atradome savyje ir kūrėjo gyslelę.

Kūrėme Šventojo Rašto Pradžios knygos pasakojimų iliustracijas ir rašėme dailyraštį.

Piešėme Šventųjų paveikslus bei jų istorijas.

Pasigilinę į žodžio ,,šventė“ kilmę, švenčių kilmę, tradicijas, iš naujo atradome sekmadienį, kurį Dievas moko švęsti.

Kūrėme ir sprendėme kryžiažodžius, kurie padėjo įsigilinti į projekto tematiką bei mokytis bendradarbiauti.

# data[].attributes.body
Kalvos viršūnėje,

Prieš pat mano akis -

Mėnulis.

Visiškai apvalus.

Visiškai ramus.

Laiko jis debesis

Su šviesos ratu.

Tobulai apvalus.

Tobulai ryškus.

Jis toks pilnas

Kaip apkabinimas.

Toks šaltas

kaip siena.

Tobulai apvalus,

Net kai jo nėra.

Urtė Cicėnaitė, 7 kl.

# data[].attributes.body
Raminta Akinskaitė ,,Pasaulio sukūrimo istorija"

# data[].attributes.body
Raminta Akinskaitė ,,Šventoji Marija"

# data[].attributes.body
Gabija Česokaitė ,,Šventoji danguje ir pasaulyje"

# data[].attributes.body
Gabija Česokaitė ,,Sekamdienis"

# data[].attributes.body
Goda Maldžiūtė ,,Šv. Venerijus, švyturių globėjas"

# data[].attributes.body
Goda Maldžiūtė ,,Šventės. Kalėdos"

# data[].attributes.body
Lukas Padvaiskas ,,Pasaulio sukūrimo istorija"

# data[].attributes.body
Lukas Padvaiskas ,,Šventė"

# data[].attributes.body
Lukas Padvaiskas ,,Šv. Lukas"

# data[].attributes.body
Viltė Petrulėnaitė ,,Šventės. Velykos"

# data[].attributes.body
Dija Rokytė ,,Šventės. Kalėdos"

# data[].attributes.body
Dija Rokytė ,,Sekmadienis"

# data[].attributes.body
Žemaitytė Viltė. Šventojo Rašto Pradžios knygos teksto dailyraštis.

# data[].attributes.body
Išvados:
1. Mokiniai patobulino rusų kalbos žinias versdami tekstus iš rusų kalbos į lietuvių kalbą ir atvirkščiai;
2. Susipažino su rusų poetų kūryba;
3. Praplėtė žinių bagažą.

# data[].attributes.body
„Be paliovos sruvena laikas. Jisai atrodo tartum simfonija, kurią orkestras groja man. Bet
kažkas trukdo jos klausytis. Nesugaunu aš galbūt labai gražios melodijos ir ji pražus
neišgirsta: jinai tik vieną kartą grojama – nes ji yra gyvenimas...
Dangus iš ūkanos nuaustas tartum iš voratinklio sidabro gijų. Kur ne kur danguj žvaigždė
lyg pasiklydus musė voratinklin pakliuvusi sparneliais aukso virpa. O vidury dangaus
mėnulis – voras – stebi viską didelėj šventoj tyloj…“
M. K. Čiurlionis „Iš laiškų Sofijai“

„Время постоянно где-то уходит. Похоже он на симфонию оркестра, который
играет для меня. Но что-то мешает её слушать. Я не улавливаю, может быть, много
красивые мелодии и ее не услышат: ее только раз сыграют - потому что это жизнь...
Небо соткано из тумана, как серебряная нить паутины. Где не где звезда в небе похожа на потерянную паутину мух, попавшую в крыло Золотой слиток. А посреди неба луна - паук - наблюдает за всем большим святая тишина…“

A.Bloko eilėraštis “О, край небес…”
О, край небес – звезда Oмега,
Весь в искрах, Сириус цветной.
Над головой – немая Вега
Из царства сумрака и снега
Оледенела над землей.
Так ты, холодная богиня,
Над вечно пламенной душой
Царишь и властвуешь поныне,
Как ты холодная святыня
Над вечно пламенной звездой!
(А. Блок “О, край небес…”, 27 января 1899 г.)

M. Lomonosovo eilėraštis.
Чтоб к солнцу бренно наше око
Могло, приближившись, воззреть,
Тогда б со всех открылся стран
Горящий вечно Океан.
Там огненны валы стремятся
И не находят берегов;
Там вихри пламенны крутятся,
Борющись множество веков;
Там камни, как вода, кипят,
Горящи там дожди шумят.

M.Vološino eilėraštis.
В мирах любви неверные кометы,
Сквозь горних сфер мерцающий стожар -
Клубы огня, мятущийся пожар,
Вселенских бурь блуждающие светы
Мы вдаль несем... Пусть темные планеты
В нас видят меч грозящих миру кар, -
Мы правим путь свой к солнцу, как Икар,
Плащом ветров и пламенем одеты. Но — странные, — его коснувшись, прочь
Стремим свой бег: от солнца снова в ночь -
Вдаль, по путям парабол безвозвратных...

Ivano Bunino eilėraštis „Звездное небо“.
Вот звездное небо! Что видно на нем?
Звезды там светят далеким огнем!
Только ли звезды на небе сияют?
Нет! Среди звезд там планеты блуждают!
Как так блуждают? Дороги не знают?
Нет! Это кажется, будто блуждают!
Все они – Солнца большая семья.
И под влияньем его притяжения
Вечно творят круговые движения!
И вместе с ними планета моя –
Та, что зовется планетой ,,Земля''
Та, на которой живем ты и я!
(И. Бунин)

Vertimas:
Štai žvaigždėtas dangus! Kas matosi jame?
Žvaigždės ten šviečia tolima ugnele.
Ar tik žvaigždės spindi danguje?
Ne! Kartu su jomis planetos klaidžioja.
Kaip taip klaidžioja? Kelio nežino?
Ne! Atrodo lyg ir klaidžioja.
Visos jos Saulės didelė šeima,-
ir dėl jos traukos amžinai juda ratu.
Ir kartu su jomis mano planeta.
Ta, kuri vadinasi planeta Žemė.
Ta, kurioj gyvenam tu ir aš.
(I.Buninas)