# data[].attributes.body
Прислівник- це незмінна частина мови, що виражає ознаку дії, стану або ознаку іншої ознаки (надто повільний, повернути праворуч).). На відміну від інших самостійних частин мови прислівник не змінюється ані за числами, ані за відмінками, не має він також і ознак роду.

# data[].attributes.headline
Прислівники мають вл

# data[].attributes.body
Прислівники мають властиві тільки їм словотоворчі суфікси -о, -е (тепло, добре, важче), -и, -ому, -єму (по-братськи, по-моєму).

# data[].attributes.headline
У реченні прислівник

# data[].attributes.body
У реченні прислівник пов’язується з дієсловом, а також з прикметником і, рідше, з іменником.

Прислівник, який пов’язується з дієсловом, виступає як обставина способу дії, місця, часу, міри, мети чи ступеня

# data[].attributes.headline
До вторинних

# data[].attributes.body
До вторинних прислівників належить більшість прислівників української мови. Це слова, походження яких легко встановлюється співвідношенням прислівника з основами інших частин мови (по-людськи, хвилююче, верхи, кругом, по-своєму), або з основою іншого прислівника (як первинного, так і вторинного: дотепер, ледве-ледве, післязавтра, кудись).

Лексичне значення цих прислівників співвідноситься з лексичним значенням усіх повнозначних частин мови, від яких вони утворені.

# data[].attributes.headline
За походженням прислівники поділяються на первинні та вторинні:

# data[].attributes.subject
За походженням прислівники поділяються на первинні та вторинні:

# data[].attributes.headline
До первинних

# data[].attributes.body
До первинних прислівників належить незначна частина прислівників, які утворилися так давно, що зараз навіть важко установити первісну форму.

Це:

прислівники місця (там, тут, скрізь, куди, де, звідки, звідти, скрізь, всюди);

часу (коли, доки, доти, тоді, поки, іноді, інколи, завжди, тепер, потім);

причини (тому, чому);

способу дії (якось, однак, ледве, так, як, усяк, однак).