# data[].attributes.body
Pau Casals i Defilló (el Vendrell, el Baix Penedès, 29 de desembre de 1876-San Juan, Puerto Rico, 22 d'octubre de 1973) Va ser un violoncel·lista, pedagog, director i compositor musical català.

# data[].attributes.body
La seva gran contribució al món de la música va ser la innovació en la interpretació amb el violoncel que, més tard, va ser adoptada per tots els violoncel·listes del món.

# data[].attributes.body
Antigament era la seva casa d'estiu, però actualment és un museu de Pau Casals situat a Sant Salvador.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Pilar Defilló Amiguet tuvo once hijos. Uno de ellos, Pablo, impresionó al mundo por la forma innovadora de tocar el violoncello. El joven cambió para siempre el modo de tocar ese instrumento al lograr interpretaciones conmovedoras y una expresividad nunca antes oída.

El padre de los niños, Carlos, era organista, director de coro de la iglesia de El Vendrell en Cataluña y su primer maestro de música.

Pilar, culta y de familia acomodada, solía poner a correr la imaginación del niño, contándole historias de su niñez y adolescencia en un lugar muy muy lejano y exótico. Le hablaba de una ciudad portuaria en una colonia de ultramar donde muchos catalanes se habían radicado, incluidos sus padres José y Raimunda.

En declaraciones a J. Mª Corredor, "Pablo recordaba emocionado la llegada al Palacio de Oriente con los tres miembros de su familia que lo acompañaban. Mientras Pablo tocaba una composición propia al piano, su hermanito Luís correteaba por la estancia y Enrique, el bebé que hacía el número 11 de los hijos del matrimonio Casals-Defilló, lloraba a todo pulmón porque tenía hambre y su madre no se atrevía a amamantarlo en aquel marco... hasta que la infanta Isabel, la Chata, los acompañó a un lugar reservado y la madre pudo alimentarlo.

Pablo Casals obtuvo una beca de la Corona de su país para Madrid y Bruselas, siempre acompañado por su madre y sus hermanos, lo que fue desastroso para la relación de los padres. El esposo no comprendía lo que el llamaba 'la locura de mi mujer, de acá para allá con los tres hijos supervivientes del matrimonio, de Madrid a Bruselas, de Bruselas a Paris, trabajando de costurera para sobrevivir y gastándose los escasos ahorros de la familia', que poco a poco iba enviándole el marido." Se dice que Pilar y sus hijos sufrieron miseria en la capital francesa. (Ana María Ferrín, Historia 16, 2006.)

Por fin, visita Mayagüez y conoce el exótico pueblo de los cuentos de su madre y de sus abuelos indianos. Eso no lo pudo imaginar Pilar.

"Una madre por naturaleza es cosa sublime, pero a mi madre hay que ponerla en un plano aparte. No es lo mismo ser una buena madre que una madre excepcional por el carácter y personalidad propia. Yo no he conocido a ninguna mujer y he conocido a muchas madres en mi vida, como ella. Cada palabra que ella decía tenía un sentido profundo, por su inteligencia, por su intuición, por naturaleza. Sabía de todo; de música, de medicina, arquitectura, de agricultura, no solamente porque había estudiado, sino, y sobre todo porque comprendía. Quizás lo más admirable era su altísimo fundamento moral. Vivía mucho más avanzada que su época, además era tan noble y tan hermosa. Personas superiores que la trataban veían en ella una personalidad extraordinaria".Pau Casals.
Primera visita de Pablo Casals a la Casa Defilló, en 1956

# data[].attributes.attachment_link.description
Pilar Defilló Amiguet tuvo once hijos. Uno de ellos, Pablo, impresionó al mundo por la forma innovadora de tocar el violoncello. El joven cambió para siempre el modo de tocar ese instrumento al lograr interpretaciones conmovedoras y una expresividad nunca antes oída.

# data[].attributes.headline
Mare de Pau Casals: Pilar Defilló Amiguet

# data[].attributes.subject
Mare de Pau Casals: Pilar Defilló Amiguet

# data[].attributes.body
(Mayagüez, Puerto Rico, 11 de novembre de 1853 - El Vendrell, el Baix Penedès, 11 de març de 1931)

# data[].attributes.body
Pau Casals es va traslladar a Barcelona als 16 anys (1893) i va fer amistat amb dos grans músics: Enric Granados i Isaac Albéniz.

# data[].attributes.headline
Pare de Pau Casals: Carles Casals i Ribes

# data[].attributes.subject
Pare de Pau Casals: Carles Casals i Ribes

# data[].attributes.body
Carles Casals i Ribes (Vila de Sants, actual barri de Sants, Barcelona, 1852 – Bonastre, el Tarragonès, 1908) va ser un organista, pianista, professor i compositor molt vinculat a la vila del Vendrell. Els seus fills Enric i sobretot Pau van ser músics d'anomenada.

# data[].attributes.body
Les Suites per a violoncel sol (BWV 1007-1012) de Johann Sebastian Bach són actualment un element ineludible del repertori per a aquest instrument.

Amb el temps, les sis composicions es van perdre, però van ser redescobertes pel violoncel·lista català Pau Casals, l'any 1890, a l'edat de 14 anys, en una llibreria de Barcelona. Bach es va convertir en el seu ídol i les seves interpretacions de les suites són encara ara mundialment conegudes.

# data[].attributes.body
Va néixer a Comprodón, España el 29 de maig de 1860 i va morir a Cambo-les Bains, Francais el 18 de maig de  1909.

# data[].attributes.body
Va néixer a Lleida , 27 de juliol de 1867 - 24 de març de 1916. Va ser un músic molt important de Lleida

# data[].attributes.body
Susan Metcalfe Casals (1878-1959) va ser una mezzosoprano nord-americana que es va casar amb Pau Casals, el violoncel·lista. Va ser molt respectada en Lieder i recital de concert.

# data[].attributes.body
Johann Sebastian Bach (Eisenach, Turíngia, Sacre Imperi Romanogermànic, 21 de març de 1685 - Leipzig, Sacre Imperi Romanogermànic, 28 de juliol de 1750) fou un organista i compositor de música barroca, membre de la família de músics més extraordinària de la història, amb uns 120 músics.

# data[].attributes.body
El barroc, a més d'un període artístic, fou un moviment cultural que es va estendre a la literatura, l'escultura, la pintura, l'arquitectura i les arts escèniques des del 1600 fins a 1700

# data[].attributes.body
Va ser el tutor de Casals i a la vegada d'Alfons XIII quan es va presentar a Madrid davant de la cort de la Reina Mª Cristina. Casals va ser criat com un príncep, cosa que sempre va agrair.

# data[].attributes.body
El 1838 va fer l'últim concert a Catalunya, un silenci que va durar 73 anys i es va trencar el 14 de setembre de 2011 en el concert en commemoració dels 40 anys de l'ONU.

# data[].attributes.headline
1920 creació de l'associació: Obrera de Concerts

# data[].attributes.subject
1920 creació de l'associació: Obrera de Concerts

# data[].attributes.body
Consistia en que els socis pagant una quota mensual econòmicament assequible poguessin accedir a tots els concerts que interpretava l'Orquestra Pau Casals i amb la mateixa categoria per a tothom.

# data[].attributes.body
Casals després d'estudiar a la Cort de Madrid, li van proposar anar a estudiar al conservatori de Brussel·les amb una beca.
Quan va arribar allà Edouard Jacobs es va riure de Casals i ell va decidir renunciar a la proposta que li va fer Jacobs després de sentir-lo tocar (ja que tocava molt bé i van quedar palplantats) demostrant el seu orgull i caràcter. A continuació els de Madrid li van retirar la beca.

# data[].attributes.body
Al 1896 Josep Garcia ex professor de Casals es va jubilar i ell va entrar com a professor a l'Escola Municipal de Música i també al
Conservatori del Liceu.

# data[].attributes.body
Al 1950 es va celebrar el seu retorn al Festival de Prada del Conflent. Un festival que encara es fa avui en dia des d'aquell any i actualment porta el seu nom en honor a Pau Casal i on ell cada any aprofitava per difondre el seu missatge pacífic universal.

# data[].attributes.body
Des d'aleshores i fins l'any 1973 va seguir fent concerts per coses importants i sobretot amb un missatge.

# data[].attributes.body
L'últim tram de la seva vida, a partir de l'any 1955, va viure a Puerto Rico, lloc d'origen de la seva mare.
Allà amb suport del Govern Local, va fundar l'Orquestra Simfònica, de les millors del moment, el Conservatori de San Juan i el Festival Casals.

# data[].attributes.body
El 24 d'octubre de 1971 a la Seu de l'ONU, Nova York li van presentar la primera Medalla de la Pau de les Nacions Unides, allà va fer l'últim discurs de la seva vida.

# data[].attributes.body
Al 1973 va morir amb 96 anys a Puerto Rico i les seves restes es van traslladar al cementiri del Vendrell.