# data[].attributes.body
Puheviestintä on tieteenala, joka tarkastelee ihmisten keskinäistä vuorovaikutusta. Tieteenalan tavoitteena on ymmärtää ja selittää puhe- ja viestintäkäyttäytymistä sekä vuorovaikutuksen dynamiikkaa kasvokkais- ja verkkoviestinnässä sekä medioidussa viestinnässä. Tarkastelun kohteina ovat esimerkiksi ystävyys-, pari- ja perhesuhteet, tiimit, ryhmät ja verkostot, työyhteisön ja organisaation sisäisen vuorovaikutuksen kysymykset, vuorovaikutuksen ja hyvinvoinnin yhteydet, vaikuttamisen ja argumentoinnin keinot, puhe- ja esiintymistilanteet sekä viestinnän eettiset kysymykset.

# data[].attributes.body
Puheviestinnän tieteenalalla on liki 2500 vuotta vanhat perinteet. Tieteenalan historia ulottuu aina antiikin retoriikkaan saakka. Aritoteles laati ensimmäisen systemaattisen kuvauksen puhetaidosta, vaikuttamisen perusteista sekä puhujan ja kuuntelijoiden suhteesta Retorikka-teoksessaan jo noin 330 vuotta ennen ajanlaskumme alkua. Retoriikalla oli valituksen aikoihin saakka merkittävä asema osana yleissivistävää koulutusta, ja se oli myös eurooppalaisten yliopistojen keskeisimpiä oppiaineita ja tieteenaloja.

# data[].attributes.body
Puheviestinnän tutkimus keskittyy interpersonaaliseen viestintään, ryhmäviestintään ja esiintymiseen. Puheviestinnän tutkimuksessa tarkastellaan ihmisten keskinäistä vuorovaikutusta, viestintäprosesseja sekä puhe- ja viestintäkäyttäytymistä. Tutkimus ei rajoitu kasvokkaisviestintään, vaan tutkimuskohteena on myös viestintäteknologian välityksellä tai muissa medioissa tapahtuva kanssakäyminen.

Vuorovaikutusta tarkastellaan monenlaisissa yhteyksissä, kuten ystävyys-, pari- ja perhesuhteissa, tiimeissä, ryhmissä ja verkostoissa, työyhteisön ja organisaation sisäisen vuorovaikutuksen kysymyksissä, vuorovaikutuksen ja hyvinvoinnin yhteyksissä, opetuksessa, hoito- ja ihmissuhdetyössä, politiikan kontekstissa sekä mediassa. Lisäksi perehdytään vaikuttamiseen ja argumentointiin, viestintäteknologian ja vuorovaikutuksen välisiin yhteyksiin, viestinnän yhteiskunnalliseen merkitykseen sekä viestinnän eettisiin kysymyksiin.

# data[].attributes.body
Erotukseksi verbaalisesta viestinnästä nonverbaalisen viestinnän ilmiö kiteytetään useimmiten tarkoittamaan viestinnän sanatonta, ei-kielellistä ulottuvuutta kuten ilmeitä, eleitä, kehonasentoja ja äänen paralingvistisiä piirteitä. Nonverbaalinen viestintä antaa esimerkiksi vihjeitä siitä, kuinka sanottua tulisi tulkita. Nonverbaalista viestintää havainnoimalla voidaan kuvata, miten jotakin sanotaan; verbaalista viestintää havainnoimalla puolestaan, mitä sanotaan.

Lyhyttä kiteytystä mielekkäämpää on määritellä nonverbaalinen viestintä jakamalla se osiin – eri merkkijärjestelmiksi. Näiden järjestelmien kuvaaminen avaa samalla sitä, mitä nonverbaalisen viestinnän tutkimus sisältää.

Nonverbaalisen viestinnän merkkijärjestelmiä ovat

kinesiikka

puheen paralingvistiset piirteet

proksemiikka

haptiikka

kronemiikka

fyysinen olemus

artefaktit.

Näistä merkkijärjestelmistä puheviestinnällisen tarkastelun keskiössä ovat ne merkkijärjestelmät, joita ihminen tuottaa kehollaan ja joiden muoto ja merkitys voivat vuorovaikutustilanteen kuluessa muuttua (esim. ilmeet, mutta eivät hiukset). Vuorovaikutuksessa muuttuvia merkkijärjestelmiä ovat kinesiikka, puheen paralingvistiset piirteet ja proksemiikka.

# data[].attributes.body
Puhekielellä tarkoitetaan puhetilanteessa syntyvää kieltä, kirjakielellä puolestaan huoliteltua kirjoitettua yleiskieltä. Nämä kaksi kielen muotoa poikkeavat toisistaan huomattavasti samallakin henkilöllä. Tämä johtuu suurimmilta osin siitä, että kirjallisessa ilmaisussa tulee pyrkiä huolellisempaan lopputulokseen – täytyyhän välitettävä sanoma tehdä ymmärrettäväksi pelkillä sanoilla, ilman viestin lähettäjän ja vastaanottajan välistä vuorovaikutustilannetta. Kasvokkain viestittäessä puhuja voi sen sijaan olla kielenkäyttönsä suhteen huolettomampi – sanojen avuksi kun tulee sanaton eli nonverbaalinen viestintä, joka antaa omalta osaltaan vihjeitä viestin tulkintaan. Lisäksi viestijöiden välillä on mahdollisuus suoraan palautteenantoon, jolloin viestin vastaanottajan on mahdollista muun muassa kysellä, tarkentaa ja ohjailla keskustelun kulkua. Puhekielelle ovatkin tavallisia lyhennetyt sanat ja yksinkertaiset lauserakenteet, usein jopa suoranainen kieliopin vastaisuus. Periaatteessahan riittää, että puhuja saa asiansa sanotuksi niin, että kuulija sen ymmärtää.
Puhekieli vaihtelee paitsi henkilökohtaisesti myös alueittain. Murteeksi kutsutaan jonkin maantieteellisen alueen tyypillistä puhetapa. Slangilla puolestaan tarkoitetaan sellaista puhekieltä, joka on muotoutunut esimerkiksi iän tai ammatin vaikutuksesta (esim. nuorisoslangi, atk-slangi).

# data[].attributes.body
Puheviestinnän alalla verbaalista merkkijärjestelmää, puhetta, voidaan tarkastella muun muassa sen funktioiden, ilmaisevuuden, informatiivisuuden, havainnollisuuden ja vivahteiden näkökulmasta. Myös puheen tyyli (esim. suoruus/epäsuoruus, runsassanaisuus/ytimekkyys) ja virallisuusaste vaihtelevat tilannekohtaisesti.