# data[].attributes.body
עד היום, אנשים מדברים עליך עם חיוך, עם דמעות, עם געגוע.
דמותך, חכמתך, מאור פניך השפיעו על כל כך הרבה אנשים,  והם מדברים עליך בצחוק מהול בעצב.
מקדישה לך הרבה דברים שאני עושה כל יום, אתה יודע מה הם. בזאת אני בטוחה.
To this day, people talk about you with a smile, with tears, with longing.
Your character, your wisdom, the light of your face influenced so many people, and they talk about you with laughter mixed with sadness.
You know that I dedicate daily acts to your memory and when I do so, you are with me.

# data[].attributes.headline
נשלח ע"י (הדוד) ג'קי

# data[].attributes.subject
נשלח ע"י (הדוד) ג'קי

# data[].attributes.body
איש יקר פולי ז״ל אהבתיו מאוד, ישר דרך ונעים הליכות שתרם לחברה בצנעה ובענווה, איש משפחה למופת.יהי זכרו ברוך.
שנה טובה למשפחתי היקרה, בריאות טובה וגמר חתימה טובה🙏🏼🙏🏼💙

# data[].attributes.body
Hi Ilana, not sure how to pass along our love for your dad, but I found some old photos.

Our memory is how fortunate we were to not only be married once by your dad, but again on our 27th anniversary in Israel. Who can be so lucky? Our anniversary in April we will be celebrating our 53rd year...he definitely worked magic!

# data[].attributes.headline
כתבה הילה מור (אחיינית)

# data[].attributes.subject
כתבה הילה מור (אחיינית)

# data[].attributes.body
פול היקר, היה הרב בחתונה שלי ושל יניב .בדרכו המיוחדת, והמעניינת, לימד אותנו הרבה לפני החופה ובחופה עצמה יצר בעבורינו רגעים מרגשים ובלתי נשכחים💜 פול תמיד תמיד ישאר בליבנו 🙏🏽

# data[].attributes.headline
ג'קסי ג'קסון (גיס)

# data[].attributes.subject
ג'קסי ג'קסון (גיס)

# data[].attributes.body
הכרתי והתארחתי אצל פול ושולה עוד בימים שהתגוררו בקליפורניה . אז הוא עמד בראש המפגינים נגד ריגן ונגד מלחמת ויאטנאם. תמיד היה ער לעוולות והתקומם נגדםבביתו הכרתי היפי אמריקני שחזר בתשובה . אותו היפי לקח אותי וחבר נוסף לגורו אמריקאי שרצה לתקן את העולם בעזרת השמעת מוסיקה. האזנו למוסיקה שהשמיע בביתו המפואר בכרמל ומיד נרדמנוכאשר התעוררנו חשבתי שהמארח יעלב אך הוא היה משוכנע שהמוסיקה והשפעתה עו בדים . שנים לאחר מכן הייתי בתפילת שבת בבית הכנסת בסן פרנציסקו והתברר שאותו היפי שפול החזירו בתשובה הפך להיות הרב של אותו בית כנסת.בהזדמנות אחרת שהיתי בתפילה בבית כנסת במונטריאול והרב המקומי היה גאה לספר לי שהוא למד עם פול בישיבה אוניברסיטי בניו יורק שם הוא הכיר את שולה. כך שהידידות עם פול חיברה עולמות. אני גם זוכר ארוחת שבת אצל שולה ופול שבה אירחו  כומר ונזירות   הפתיחות שלו כרב חצתה אמונות ודתותהוא היה זה שדאג תמיד לנהל את האזכרות להורינו בהר הזיתים והחתונות שניהל כרב היו בלתי נשכחותיהי זכרו ברוך

# data[].attributes.headline
נורית סיני (גיסה)

# data[].attributes.subject
נורית סיני (גיסה)

# data[].attributes.body
פול גיסי היקר אהוב ליבנו ומלא הזכרונות טובים ונעימים אוהבת אותך מאד גיסתך שזכרת איתך ימים יפים ומאושרים וגם איתך אחותי האהובה

# data[].attributes.headline
IMA - דברים לזכר אבא ז"ל 

# data[].attributes.subject
IMA - דברים לזכר אבא ז"ל 

# data[].attributes.body
How can I summarize in few minutes our dear Rabbi Pinchas Shmuel Laderman and my wonderful  and exciting life with him?
 
In all his years, until his last days, Paul was always very eager to study and teach Torah every day – therefor  it is appropriate that I start with a Torah quotation and its matching   short story:
 
Parshas Vyelech is the portion of the Torah we read at the end of the Torah cycle just  before Rosh Hashanah.  There we read that G-d says to Moshe:
"You are about to die" and "you will not cross this Jordan"

Paul, throughout his life repeatedly told me how grateful we should be that we were given the privilege denied to Moshe our great leader. That in our generation each one of us  could (before the Corona and hopefully soon again) board a plane and come to  the Land of Israel . 
 
In connection to this he recounted his first trip to Israel in 1948. Due to that his dad  Rabbi Manuel Laderman who was sent  by the JDC as an envoy to help Holocaust survivors still living in various European countries. The family lived in Paris and for Passover flew to Israel   to spend the holiday there., Paul aged 14 was thrilled to be in Israel. He waited for his parents to go to sleep and left the hotel to explore the Hebrew city he was so thrilled to visit. 
He walked enthusiastically through the city streets until he got tired and wanted to retrace his steps but could not remember where the hotel was or even its name. Not having a cell phone and being totally lost Paul  sat down on a bench on Rothschild Avenue and began to cry. A policeman approached him and said " why are you crying" and when Paul answered him in English:  I AM LOST! the policeman answered 
YOU  ARE NOT LOST YOU ARE HOME 
He then helped him get to the hotel that was probably the only hotel in Tel Aviv at the time
For Paul  this experience and the policeman's words YOU  ARE NOT LOST YOU ARE HOME  stayed with him till he actually made Israel his home   coming to live here in 1973 .
How did we meet? I met Paul when I arrived from Jerusalem to New York . Believe it or not, we actually met in busiest place in this world. I had a date with Yaakov an Israeli friend who was studying in NY  and who wanted to show me the sights of the big city. But due to an invitation he received from Paul to come to a party at his sister Mierle's Collage the program changed and we were meeting Paul in a cafeteria inTime Square. There was a misunderstanding about the place and all three of us walked out of where we were waiting and met on Time Square
Paul and I were wedded a year and a half later, and had a wonderful marriage that lasted 55 great years of joyous life and a most delightful family BH of children, grandchildren and great grandchildren  who are with us in this moving memorial for our  Sabba Paul. 
Born in 1934 in Denver Colorado  Paul
was ordained as a rabbi in 1960 the year we were married. 
Our life together was a great and very meaningful journey  full of interesting content and challenging experiences. It  took place in different and exciting intersections where we experienced much Jewish activity and  community action both in the United States and in Israel.



Paul, who started his Jewish studies in Chicago at the Yeshiva and university there later transferred to Yeshiva University in New York and was ordained there as a rabbi by the late Rabbi Yosef Dov Solievetchik.
Paul served as a military Chaplain in the U.S. Air Force, and later as a synagogue Rabbi in Beit Yaakov synagogue in Oakland. In 1970. He was appointed rabbi of the Hillel house at the University of California on the Berkeley campus in the most  turbulent years among the students in the USA . Paul was indeed the right man for the Job. Paul was able to inspire the students with his open  Jewish mind and  ideology.  

In 1973, just before the Yom Kippur war , we immigrated to Israel and to Jerusalem where we lived happily ever since.
 Throughout his years, Paul was involved in instilling the values ​​of Judaism, Zionism and Democratic ideas in various organizations. He worked for the Association of Community Centers -the Matnas  organization, for the American organization that assisted in the absorption of Ethiopian immigrants in Israel and in the IDF Education Corps as part of his military service.
Wanting to give young couples  a  valued bond in their married life he conducted 1,300 wedding ceremonies all over the country, mostly  for non observant couples. He met them once or twice before the ceremony discussing  with them the challenge and the beauty of building a strong  loving home .  
He did it all with an open mind, a great smile,  and  a loving and accepting Jewish spirit.
Paul believed in the Return to Zion as part of the process of redemption. He was a lover of peace and   a pursuer of tolerance  acceptance  and openness at home and abroad.
 
Rabbi Pinchas (Paul) Samuel Laderman
Born in Denver in 1934
י”ב אלול תרצ”ד
Died in Jerusalem 2015
 ח’ תשרי תשע”ו
A wonderful Husband, Father and Grandfather
Who loved people and Brought them closer to G-d 
Through Courage, Learning, a Big Smile and a Gracious Manner
תנצב”ה 
 





 
  

# data[].attributes.headline
טקס זיכרון אבא ז'ל - יום השנה 5 שנים דבריו של זאב 

# data[].attributes.subject
טקס זיכרון אבא ז'ל - יום השנה 5 שנים דבריו של זאב 

# data[].attributes.body
חמש שנים עברו מאז פטירתו של אבינו היקר. קשה להאמין איך הזמן חלף  וכיצד השתנו חיינו במיוחד  בשנה האחרונה בו נהפך עולמנו ובקושי ניתן לזהות את חיינו.

המציאות שלנו הפכה לא ודאית ולא מוכרת בין אם עקב המגיפה העולמית של הקורונה , או בין אם עקב השיח הפוליטי והתסיסה החברתית- המרעידים את לב ליבם של הערכים והנורמות שלנו.

חשבתי לנכון להרהר בזיכרונותיי מאבי בהתמודדותו עם שינוי ומצוקה ולשקפם למציאותנו – על מנת שיהוו אור מנחה עבורנו;   בטוחתני שכולנו מנסים לעשות זאת כאשר אנו מתמודדים עם מצבי האי וודאות הרבים בחיינו.

אין ספק שאבי התמודד במהלך חייו  עם שינויים ומצוקות רבות. הזיכרון החזק ביותר שיש לי ממנו, הוא כיצד מעולם לא איבד את האופטימיות שלו, ואת הגישה הפתוחה שלו שהסתמכה על ערכי הליבה שפעמו בליבו.

הזיכרון הראשון הקשור לגישתו זו  היה בשנת 1970, כאשר אבי סיים את את תפקידו כרב בית הכנסת "בית יעקב " באוקלנד קליפורניה והתמנה לתפקיד חדש של  מנהל בית הלל באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. לצורך כך היה עלינו לעקור לברקלי כמשפחה מסביבה שהיתה עבורי סביבת ילדות נוחה באוקלנד. היתה זו חוויה לא קלה לילד בן 8.

לילה אחד בביתנו החדש בברקלי ראה אבא אותי לבוש בפיג'מה מוכן לשינה אך חרד ולחוץ מאד. הוא חיבק אותי ואמר לי, "זאבי, שינוי הוא לא דבר גרוע יש בו  תמיד משהו טוב"!

מאז אירוע ושיחה זו נתקעו במוחי ובכל פעם ששינוי מסוים עמד בפני, וברוב המקרים בצורה לא רצויה, ניסיתי לזכור את דבריו ולמצוא את הטוב והמאתגר שיש בשינוי.

נראה לי שאבי פגש לא מעט שינויים בחייו וידע להתמודד עמם ישירות ולא לתת להם להכניעו.

אני זוכר את הפגנות הסטודנטים ואת חוסר המנוחה של הסטודנטים בקמפוס של אוניברסיטת ברקלי בעיקר סביב המלחמה בוייטנאם. אבי יחד עם מנהיגי מרכזי תפילה אחרים בוניברסיטה הפך את בית הלל  למקלט רוחני ופוליטי עבור חיילים שממש קפצו מהספינה בבסיס הצי של אוקלנד על מנת לא להישלח לוייטנאם.   הוא אף תמך בהקמת האיחוד היהודי רדיקלי שאיפשר לסטודנטים יהודים למצוא את דרכם בסביבתם הסוערת. בהשפעתו של אבי רבים מהם מצאו את דרכם איתו ועלו לישראל.

עם עלייתנו לארץ  באוגוסט 1973 ל ועם פרוץ מלחמת יום הכיפורים חודשיים לאחר מכן, התנדב אבי לארגן רבים מבני  הנוער שגרו במצוקה בשכונת  קטמון ט  מקום שם היה מרכז הקליטה בו גרנו. רבים מהם השתייכו לפנתרים השחורים שהיתה כזכור תנועה חברתית לוחמנית ידועה לשמצה. אבי ארגן עבורם עבודה  במשמרות הלילה של מאפיות בירושלים שהיו זקוקים לכח עבודה עקב גיוס עובדיהם למלחמה ועקב הצורך לאפייה מרובה של לחם. הוא ליווה אותם ודאג שישלמו להם שכר נאות והוא אף עודד אותם לקחת חלק בפעילויות אחרות שעזרו להם לשרוד את המצוקה המורחבת שיצרה המלחמה.

בשנת  1975 עברנו לשכונת תלפיות מזרח בירושלים   - שכונה חדשה  שזה אך נבנתה על על קו התפר עם שני כפרים ערביים. אבי  התיידד עם המוכתר של הכפר הערבי מולנו על מנת לנסות וליצור קיום הרמוני בין השכונה והכפר. הוא אירגן תושבים אחרים במאמץ ליצור בשכונה  קהילה משגשגת ויפה.

כאשר סבי הרב מנחם מנדל לדרמן נפטר הנציח אבי את זכרו בכך שאסף ופירסם ספר של דרשות ומכתבים מיוחדים שכתב  אביו במהלך הקריירה שלו כרב קהילה בדנוור קולורדו. ספר זה הוא נר לרגלי -אני מרבה לעיין בו . כותרתו: " מכתבי אמונה" ואני מוצא בהם הרבה הדרכה ומנוחה.

חשוב לי לציין שאבי הראה לי במשך כל שנותיו כיצד להיות  לעזר לסטודנטים צעירים שמצאו את דרכם ללימודים באוניברסיטה בארץ והחליטו להישאר ולחיות  כאן. בדרכו המכילה והפתוחה  הוא סייע לרבים  לגלות את יהדותם, הוא אף סייע לעולים מאתיופיה, עזר לקשישים במסגרת ארגון מלבב, ואף השקיע מאמצים רבים להגברת הקול החלופי לשלום ולאפשרויות של פשרה  והתפייסות  בין קבוצות חברתיות שונות של יהודים, נוכרים  וערבים.

בטוחני  שלרבים  מכם יש זיכרונות מאבי שעזר להם בתקופות של שינוי ושל מצוקה. שכן נראה שהוא היה  תמיד מוכן  לעזרה עם חיוך גדול ומרגיע ועם יד אוחזת לתמיכה והתגברות על קשיים.

אני מקווה שאור פניו ינחה אותנו  בהתמודדות עם חוסר הוודאות של מגיפת הקורונה ויביא לנו את האופטימיות והנחישות שלו. הלוואי שנדע להתחשב ולכבד את בני הזוג שלנו ונשכיל להתגבר  על התהפוכות הפוליטיות הרבות שיש לנו גם בארה"ב וגם בישראל. תהפוכות המאיימות על מהות הדמוקרטיה שלנו ועל מרקם החמלה והאדיבות שאמור להיות ביננו.

לסיום, אני נמצא כרגע בעיירה קטנה בצפון קרוליינה עם נגה רעייתי ודנדן בני וכל יום בדרכנו אנו עוברים ליד מגדל צריח קטן ושומעים את צליל הפעמונים שלו.

אבי מאד אהב שירה ובמיוחד את שיר הפעמונים מאת אדגר אלן פו המהדהד במוחי כל פעם שאנו מקשיבים לפמונים אלה. אני גם נזכר באזכרה קודמת לאבי בה קראה אילנה  שיר  מרגש זה. השיר מאוד רלוונטי לעצה שקבלתי מאבי בהתמודדות עם המציאות הנוכחית שלנו: הוא  נכתב על מנת לבחון את צלילי הפעמונים המסמלים את אבני הדרך של החוויה האנושית –

אין ספק שאנחנו עתה בעיצומו של מסע אינטנסיבי  בו עלינו להקשיב  לצלילים ולשינויים הרבים  של החוויה האנושית איתה אנו מתמודדים עתה.

גמר חתימה טובה ושנה בריאה לכולנו

# data[].attributes.body
One of Abba's favorite poems

# data[].attributes.headline
דבריה של ורד נעם

# data[].attributes.subject
דבריה של ורד נעם

# data[].attributes.body
מתוך הקדשת השיעור שהעבירה ורד לע"נ פאול - 25/9/2020

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
דף יומי - עֲנַן כְּבוֹדֶךָ

# data[].attributes.attachment_link.title
דף יומי: עירובין מ"ז - פרופ' ורד נעם

# data[].attributes.headline
 דבר תורה רפי

# data[].attributes.subject
 דבר תורה רפי

# data[].attributes.body
מבוסס על מאמר "כיצד הופכים זדונות לזכויות" מאת הרב רונן נויבירט

בתפילות יום הכיפורים, אנחנו אומרים " אבינו מלכנו – החזירנו בתשובה שלמה לפניך". ברור לנו למה אנחנו רוצים "לחזור בתשובה", אבל למה אנחנו מבקשים "לחזור בתשובה שלמה"? כל אחד שמנסה לשנות הרגל רע (עישון, דיאטה) יודע, שגם לעשות תשובה לא-שלמה זו משימה קשה מאד מאד. למה לא להתפלל להשגת כל רמת תשובה, גם אם היא חלקית?
חז"ל מלמדים אותנו רעיון מופלא ועמוק על תהליך תשובה: 
"אמר ריש לקיש: גדולה תשובה שזדונות נעשות לו כשגגות. איני? והאמר ריש לקיש: 'גדולה תשובה שזדונות נעשות לו כזכיות' ? לא קשיא: כאן מאהבה כאן מיראה".(יומא פו:).
החלק הראשון בדברי ריש לקיש, מגדולי בעלי התשובה, הגיונית למדי. תשובה אכן מסוגלת להפוך כל חטא לשוגג. ההגדרה ההלכתית של שוגג אינה "טעות", כי אם "מעשה מכוון" אשר נעשה בחסרון ידיעה. השב מוכיח רטרואקטיבית שבעת שחטא היה לו חסרון ידיעה מסוים. לו היו לו אז, בזמן החטא, אותן תובנות שיש לו היום, בהיותו בעל תשובה, לא היה הוא מבצע את החטא לכתחילה. לכן, בתשובתו מוכיח הוא שכל חטאיו הם בבחינת שוגג בלבד.
עם זאת, החלק השני בדברי ריש לקיש תמוהים. הכיצד ניתן ע"י תשובה להפוך כל חטא לזכות ומצווה? יש בכך באמירה זו אפילו סכנה מסויימת, שכן אדם עלול חלילה לסבור שהוא יכול לבלות את שנות נעוריו בחטא, לשוב אח"כ בתשובה "מאהבה" וממילא, כל אותן שנים לא תהיינה אבודות כי אם תחשבנה בבחינת מצווה. הכיצד? מדוע ראוי החוטא לפרס על חטאיו?
הרב סולוביצ'יק (על התשובה) מביא הסבר נפלא לדבריו של ריש לקיש. התשובה הראשונה, תשובה מיראה, הינה תשובה של חזרה. בתהליך של חזרה בתשובה, חוזר החוטא לנקודת המוצא בה עמד בטרם יצא לדרך החטאים. אין תשובה זו מפריחה ומפרה כי אם תולשת מספר הזכרונות את דפי החטא של העבר ופותחת דף חדש. האדם מדחיק וחונק את יצריו, וכך מסוגל הוא לשכוח את שנות החטא המיותרות ולחזור בתשובה.
אמנם, ישנו אופן עמוק יותר של תשובה – לא תשובה של חזרה כי אם תשובה של התקדמות. זוהי תשובה שאינה דורשת מהאדם למחוק את העבר ולשכוח את החטא. דוקא בזיכרון החטא ישנה עוצמה מסויימת. אם מסוגל האדם לרתום את האנרגיות שחשף בקרבו במהלך שנות החטא, ואת החרטה עליהם, לטובת הקדושה, מגיע הוא לדרגת "תשובה מאהבה". החטאים והכשלונות של העבר הופכים למקור קדושה, מאחר והאדם משתמש בכוחות ובאנרגיות אותם גילה בתוך החטא, לטובת הקדושה. אשר על כן, כל חטא הופך הוא לזכות.
בשירה מודרנית, כתב אבי אוחיון שיר, שביצע עומר אדם "מודה אני כל בוקר" והבית האחרון אומר: "על כל כישלונותיי מודה אני, על אכזבותיי פחדיי ומכשוליי, הם כולם לטובתי, אין אחר בליבי, רק לך מודה אני."
לתשובה מעין זו מכוונים אנו באמרנו: "אבינו מלכנו – החזירנו בתשובה שלמה לפניך".

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
מרב ברנר עם להקת הלל

# data[].attributes.attachment_link.title
מודה אני - להקת הלל - נשות השומרון עם מרב ברנר

# data[].attributes.headline
ההספד לזכרו של פול היקר 

# data[].attributes.subject
ההספד לזכרו של פול היקר 

# data[].attributes.body
מאת שולה לדרמן

# data[].attributes.body
How can I summarize in few minutes our dear Rabbi Pinchas Shmuel Laderman and my wonderful  and exciting life with him?
 
In all his years, until his last days, Paul was always very eager to study and teach Torah every day – therefor  it is appropriate that I start with a Torah quotation and its matching   short story:
 
Parshas Vyelech is the portion of the Torah we read at the end of the Torah cycle just  before Rosh Hashanah.  There we read that G-d says to Moshe:
"You are about to die" and "you will not cross this Jordan"

Paul, throughout his life repeatedly told me how grateful we should be that we were given the privilege denied to Moshe our great leader. That in our generation each one of us  could (before the Corona and hopefully soon again) board a plane and come to  the Land of Israel . 
 
In connection to this he recounted his first trip to Israel in 1948. Due to that his dad  Rabbi Manuel Laderman who was sent  by the JDC as an envoy to help Holocaust survivors still living in various European countries. The family lived in Paris and for Passover flew to Israel   to spend the holiday there., Paul aged 14 was thrilled to be in Israel. He waited for his parents to go to sleep and left the hotel to explore the Hebrew city he was so thrilled to visit. 
He walked enthusiastically through the city streets until he got tired and wanted to retrace his steps but could not remember where the hotel was or even its name. Not having a cell phone and being totally lost Paul  sat down on a bench on Rothschild Avenue and began to cry. A policeman approached him and said " why are you crying" and when Paul answered him in English:  I AM LOST! the policeman answered 
YOU  ARE NOT LOST YOU ARE HOME 
He then helped him get to the hotel that was probably the only hotel in Tel Aviv at the time
For Paul  this experience and the policeman's words YOU  ARE NOT LOST YOU ARE HOME  stayed with him till he actually made Israel his home   coming to live here in 1973 .
How did we meet? I met Paul when I arrived from Jerusalem to New York . Believe it or not, we actually met in busiest place in this world. I had a date with Yaakov an Israeli friend who was studying in NY  and who wanted to show me the sights of the big city. But due to an invitation he received from Paul to come to a party at his sister Mierle's Collage the program changed and we were meeting Paul in a cafeteria inTime Square. There was a misunderstanding about the place and all three of us walked out of where we were waiting and met on Time Square
Paul and I were wedded a year and a half later, and had a wonderful marriage that lasted 55 great years of joyous life and a most delightful family BH of children, grandchildren and great grandchildren  who are with us in this moving memorial for our  Sabba Paul. 
Born in 1934 in Denver Colorado  Paul
was ordained as a rabbi in 1960 the year we were married. 
Our life together was a great and very meaningful journey  full of interesting content and challenging experiences. It  took place in different and exciting intersections where we experienced much Jewish activity and  community action both in the United States and in Israel.



Paul, who started his Jewish studies in Chicago at the Yeshiva and university there later transferred to Yeshiva University in New York and was ordained there as a rabbi by the late Rabbi Yosef Dov Solievetchik.
Paul served as a military Chaplain in the U.S. Air Force, and later as a synagogue Rabbi in Beit Yaakov synagogue in Oakland. In 1970. He was appointed rabbi of the Hillel house at the University of California on the Berkeley campus in the most  turbulent years among the students in the USA . Paul was indeed the right man for the Job. Paul was able to inspire the students with his open  Jewish mind and  ideology.  

In 1973, just before the Yom Kippur war , we immigrated to Israel and to Jerusalem where we lived happily ever since.
 Throughout his years, Paul was involved in instilling the values ​​of Judaism, Zionism and Democratic ideas in various organizations. He worked for the Association of Community Centers -the Matnas  organization, for the American organization that assisted in the absorption of Ethiopian immigrants in Israel and in the IDF Education Corps as part of his military service.
Wanting to give young couples  a  valued bond in their married life he conducted 1,300 wedding ceremonies all over the country, mostly  for non observant couples. He met them once or twice before the ceremony discussing  with them the challenge and the beauty of building a strong  loving home .  
He did it all with an open mind, a great smile,  and  a loving and accepting Jewish spirit.
Paul believed in the Return to Zion as part of the process of redemption. He was a lover of peace and   a pursuer of tolerance  acceptance  and openness at home and abroad.
 
Rabbi Pinchas (Paul) Samuel Laderman
Born in Denver in 1934
י”ב אלול תרצ”ד
Died in Jerusalem 2015
 ח’ תשרי תשע”ו
A wonderful Husband, Father and Grandfather
Who loved people and Brought them closer to G-d 
Through Courage, Learning, a Big Smile and a Gracious Manner
תנצב”ה 

# data[].attributes.headline
Avia's words at the memorial 25/9 דברי אביה באזכרה

# data[].attributes.subject
Avia's words at the memorial 25/9 דברי אביה באזכרה

# data[].attributes.body
Avia:Dear and beloved Saba,Look how I grew up. I'm already 14 years old in 9th grade. I study at the Bnei Akiva "Amana" school in Kfar Saba. I dance, participate in the "workshop" team at the Raanana Dance Center. I remember you saw me dancing, many years ago. Last year, Savta came to watch my show at Yad Labanim. I believe that you also watched me, from above. How happy I was to receive from you a loving grandfatherly hug after the show and for you to say "How amazing you were! AMAZING!"Saba would always explain and teach me new things, on any subject. With a lot of patience. In our Soos day summer camps in particular. You enjoyed when we were all in your and Savta’s house. I remember in the summer camp on the subject of the "Crusaders", I was very small, but you agreed that I would join the big kids. Savta showed a presentation that really scared me.At the summer camp, everyone asked questions, but I especially asked many tedious questions. You had the patience to answer every question and question. You have not lost an opportunity to give us your wisdom and knowledge.I also benefited from personal Sus summer camps, that included a traditional visit to the Science Museum. Saba really enjoyed going upstairs at the museum with me to play all the amusements and games, like putting together puzzles.And there were also shared treats - like cornflakes with milk and pieces of fruit. Saba was a peach and nectarine cutter. Or my birthday celebration at the summer camp, at an Italian restaurant in the Saint-Simon neighborhood. Or when we had a family Shabbat at the Knights' Hostel in Acre and while everyone was going to rest, you and Savta invited me to your game room.You also educated us to keep mizvot: daily prayer; Shabbat meals and kiddushim; Looking at you and Abba from the women section in the Armon Hanaziv synagogue; Your promise of a reward for those who complete the entire Omer count with a blessing (Abba  still owes me for the past year).I love you Saba and will always love you. I still adore you for who you were as a grandfather, as a family head, as an educational figure of endless patience and forbearance.I miss you very much, Aviaאביה:סבא היקר והאהוב,תראה איך גדלתי. אני כבר בת 14 בכתה ט'. אני לומדת באולפנת בני עקיבא "אמנה" בכפר סבא. אני רוקדת, אפילו בנבחרת של "הסדנא" במרכז המחול ברעננה. אני זוכרת שראית אותי רוקדת, לפני הרבה שנים. בשנה שעברה, סבתא באה לחזות במופע שלי ב"יד לבנים". אני מאמינה שגם הפעם, גם אתה צפית בי, מלמעלה. כמה הייתי שמחה לקבל ממך חיבוק סבאי אוהב אחרי המופע ושתגיד "איזה מדהימה היית! AMAZING!"סבא תמיד היה מסביר ומלמד אותי דברים חדשים. בכל נושא. בהמון סבלנות. בקייטנות סו"ס במיוחד. נהנית שכולנו בבית שלך ושל סבתא. אני זוכרת בקייטנה בנושא "הצלבנים", הייתי מאד קטנה, אבל הסכמתם שאצטרף לגדולים. סבתא הראתה מצגת שמאד הפחידה אותי. ישבתי עליך סבא וחבקת אותי שלא אפחד.בקייטנה כולם שאלו שאלות, אבל אני במיוחד "חפרתי". לך היתה הסבלנות לענות לכל שאלה ושאלה. לא איבדת הזדמנות לתת לנו מחכמתך ומידיעותיך.זכיתי גם לקייטנות סו"ס פרטיות, כולל ביקור מסורתי במוזיאון המדע. סבא מאד נהנה לעלות איתי לקומות העליונות בכדי לשחק בכל שעשועים והמשחקים שבמוזיאון, כמו להרכיב פאזלים.והיו גם פינוקים משותפים - כמו קורנפלקס עם חלב וחתיכות פרי. סבא היה חותך אפרסק ונקטרינה. או חגיגת יום הולדת שלי בקייטנה, במסעדה איטלקית בשכונת סן-סימון. או כשעשינו שבת משפחתית באכסניית האבירים בעכו ובזמן שכולם הלכו לנוח, אתה וסבתא תבל"א הזמנתם אותי לחדר שלכם למשחקים.חינכת אותנו גם לקיום מצוות: תפילה בכל יום; ארוחות שבת וקידושים; להסתכל עליך ועל אבא מעזרת הנשים בבית כנסת בארמון הנציב; להבטיח פרס למי שיסיים את כל ספירת העומר עם ברכה (אבא כבר חייב לי על השנה האחרונה).אני אוהבת אותך סבא ואוהב אותך תמיד. אני עדיין מעריצה אותך על מי שהיית כסבא, כראש משפחה, כדמות חינוכית של סבלנות וסובלנות אין קץ.מתגעגעת מאד, אביה

# data[].attributes.body
Hello everyone,
When Savta asked me to write a short shiur in English, I had no idea what I was going to write about. Nothing. The obvious thing for me, as the grandson of Rabbi Paul Laderman, was to ask Saba for some guidance and help with my shiur. How ironic is that? So, I’ve decided to look around for something that stands out and found it in the last two versus of this week’s Haftara.
In a few hours we will welcome Shabbat Shuva. The last two versus from the Haftara are:
"וַאֲכַלְתֶּ֤ם אָכוֹל֙ וְשָׂב֔וֹעַ וְהִלַּלְתֶּ֗ם אֶת־שֵׁ֤ם יְהוָה֙ אֱלֹ֣הֵיכֶ֔ם אֲשֶׁר־עָשָׂ֥ה עִמָּכֶ֖ם לְהַפְלִ֑יא וְלֹא־יֵבֹ֥שׁוּ עַמִּ֖י לְעוֹלָֽם׃ וִידַעְתֶּ֗ם כִּ֣י בְקֶ֤רֶב יִשְׂרָאֵל֙ אָ֔נִי וַאֲנִ֛י יְהוָ֥ה אֱלֹהֵיכֶ֖ם וְאֵ֣ין ע֑וֹד וְלֹא־יֵבֹ֥שׁוּ עַמִּ֖י לְעוֹלָֽם׃" (יואל פרק ב', כו-כז)
You will have plenty to eat, until you are full, and you will praise the name of the LORD your God, who has worked wonders for you; never again will my people be shamed.
Then you will know that I am in Israel, that I am the LORD your God, and that there is no other; never again will my people be shamed.

These two versus are at the end of the Haftara, in a section that discusses the blowing of the Shofar in Zion. But reading these versus gave me a strong sense of Saba. I feel as if different sections in these verses describe the spirit of Saba’s values and life.
"וַאֲכַלְתֶּ֤ם אָכוֹל֙ וְשָׂב֔וֹעַ וְהִלַּלְתֶּ֗ם אֶת־שֵׁ֤ם יְהוָה֙ אֱלֹ֣הֵיכֶ֔ם…"
You will have plenty to eat, until you are full, and you will praise the name of the LORD your God…
We all remember great meals, with extraordinary friends and/or near and/or far family with Saba Paul and Savta Shula. For me, the majority of those took place in the apartment with the best view in Jerusalem, that Saba loved so much. All of them ending in a beautiful Birkat HaMazon with Saba singing beautifully out of tune. Some of us had the pleasure of getaway non-macrobiotic steak or hamburger meals on occasion whenever an opportunity presented itself.
"…אֲשֶׁר־עָשָׂ֥ה עִמָּכֶ֖ם לְהַפְלִ֑יא…"
who has worked wonders for you…
Saba, driven by his devotion to God, achieved incredible feats, acquired countless friends, found great love and raised a beautiful family and later grandchildren in Jerusalem. He would have loved to meet the next generation with the arrival of Meshi into our lives.

"…וְלֹא־יֵבֹ֥שׁוּ עַמִּ֖י לְעוֹלָֽם"
…never again will my people be shamed.
This is easy. Saba always smiled. Even when he didn’t wasn’t smiling, he had a happy face on.

"וִידַעְתֶּ֗ם כִּ֣י בְקֶ֤רֶב יִשְׂרָאֵל֙ אָ֔נִי וַאֲנִ֛י יְהוָ֥ה אֱלֹהֵיכֶ֖ם וְאֵ֣ין ע֑וֹד…"
Then you will know that I am in Israel, that I am the LORD your God…
Saba was a true Zionist who felt the presence of God in our small nation. Anyone who was led by Saba on a tour around the apartment overlooking Half of the Judean desert and the old city, could hear and feel it. He enjoyed seeing his children and grandchildren going to school, serving and even marrying and expanding in our home Israel.

"…וְלֹא־יֵבֹ֥שׁוּ עַמִּ֖י לְעוֹלָֽם"
never again will my people be shamed
And just to make sure, an end with us never being shamed, but being happy and joyful. If it not for his joyfulness, I would have never finished “99 bottles of beer on the wall”. Saba could.

For this coming year. I wish for all of us to remember the joy and happiness Saba projected everywhere, in all directions. And invite those in lockdown/quarantine to start (and finish) 99 bottles of beer on the wall.

Shana Tova everybody,
Eitan 

# data[].attributes.headline
Rafi's words at the memorial 25/9 דברי רפי באזכרה 

# data[].attributes.subject
Rafi's words at the memorial 25/9 דברי רפי באזכרה 

# data[].attributes.body
Based on the article "How Bad deads turn into CreditsRights"
By Rabbi Ronen Neuwirth

During Yom Kippur prayers, we say "Our Father, our King - we have returned in complete repentance before you." It is clear to us why we want to "repent", but why do we want to "repent completely"? 
Anyone who tries to change a bad habit (smoking, diet) knows that making an partual repentance is also a very difficult task. Why not pray for any level of response, even if it is partial?
Our sages teach us a wonderful and profound idea about the process of repentance:
"Rish Lakish argues (based on the passage in Hoshea 14:2) that teshuvah changes zedonot – sinful acts done on purpose – to shegagot – acts done by accident. 
The first part of the words of Rish Lakish, one of the greatest Teshuvahs, makes a lot of sense. 
Repentance is indeed capable of turning sin into an inadvertent act. 
The halakhic definition of inadvertent is not a "mistake", but a 
"deliberate act" which is done in the absence of knowledge. 

The repentant proves retroactively that when he sinned he had a certain lack of knowledge. Had he then, at the time of sin, had the same insights that he has today, being a penitent, he would not have committed the sin in the first place. Therefore, in his answer he proves that all his sins are merely inadvertent.
However, the second part of Rish Lakish's words is puzzling. How can repentance make every sin a merit and a mitzvah? There is even a certain danger in this statement, since a person may, God forbid, think that he can spend his youth in sin, return later in repentance "from love" and in any case, all those years will not be lost because If you consider a mitzvah. How? 
Why should the sinner be rewarded for his sins?

Rabbi Solovitchik gives a wonderful explanation of Rish Lakish's remarks. The first answer, a fearful repentance, is an repentance of repetition. In the process of repentance, the sinner returns to the starting point where he stood before the path of sin. 
Man represses and suffocates his passions, and is thus able to forget the unnecessary years of sin and repent.
Admittedly, there is a deeper way of repentance- not an repentance of repetition but a repentance of progress. This repentance  does not require man to erase the past and forget the sin. It is precisely in the memory of sin that there is a certain power. If a person is able to harness the energies he has revealed within himself during the years of sin, and repent for them, for the sake of holiness, he reaches the level of "repentance from love." 
The sins and failures of the past become a source of holiness, as man uses the powers and energies he has discovered within sin, for the benefit of holiness. Which therefore, every sin becomes turns into credit. 

In modern poetry, Avi Ohayon wrote a song, performed by Omar Adam "I thank every morning" and the last stanza says: "For all my failures I thank, for my disappointments my fears and obstacles, they are all in my favor, there is no one else in my heart, only you I thank."
We are referring to such an answer in our saying: "Our Father, our King - we have returned in complete repentance before you."

מבוסס על מאמר "כיצד הופכים זדונות לזכויות" 
מאת הרב רונן נויבירט

בתפילות יום הכיפורים, אנחנו אומרים " אבינו מלכנו – החזירנו בתשובה שלמה לפניך". ברור לנו למה אנחנו רוצים "לחזור בתשובה", אבל למה אנחנו מבקשים "לחזור בתשובה שלמה"? כל אחד שמנסה לשנות הרגל רע (עישון, דיאטה) יודע, שגם לעשות תשובה לא-שלמה זו משימה קשה מאד מאד. למה לא להתפלל להשגת כל רמת תשובה, גם אם היא חלקית?
חז"ל מלמדים אותנו רעיון מופלא ועמוק על תהליך תשובה: 
"אמר ריש לקיש: גדולה תשובה שזדונות נעשות לו כשגגות. איני? והאמר ריש לקיש: 'גדולה תשובה שזדונות נעשות לו כזכיות' ? לא קשיא: כאן מאהבה כאן מיראה".(יומא פו:).
החלק הראשון בדברי ריש לקיש, מגדולי בעלי התשובה, הגיונית למדי. תשובה אכן מסוגלת להפוך כל חטא לשוגג. ההגדרה ההלכתית של שוגג אינה "טעות", כי אם "מעשה מכוון" אשר נעשה בחסרון ידיעה. השב מוכיח רטרואקטיבית שבעת שחטא היה לו חסרון ידיעה מסוים. לו היו לו אז, בזמן החטא, אותן תובנות שיש לו היום, בהיותו בעל תשובה, לא היה הוא מבצע את החטא לכתחילה. לכן, בתשובתו מוכיח הוא שכל חטאיו הם בבחינת שוגג בלבד.
עם זאת, החלק השני בדברי ריש לקיש תמוהים. הכיצד ניתן ע"י תשובה להפוך כל חטא לזכות ומצווה? יש בכך באמירה זו אפילו סכנה מסויימת, שכן אדם עלול חלילה לסבור שהוא יכול לבלות את שנות נעוריו בחטא, לשוב אח"כ בתשובה "מאהבה" וממילא, כל אותן שנים לא תהיינה אבודות כי אם תחשבנה בבחינת מצווה. הכיצד? מדוע ראוי החוטא לפרס על חטאיו?
הרב סולוביצ'יק (על התשובה) מביא הסבר נפלא לדבריו של ריש לקיש. התשובה הראשונה, תשובה מיראה, הינה תשובה של חזרה. בתהליך של חזרה בתשובה, חוזר החוטא לנקודת המוצא בה עמד בטרם יצא לדרך החטאים. אין תשובה זו מפריחה ומפרה כי אם תולשת מספר הזכרונות את דפי החטא של העבר ופותחת דף חדש. האדם מדחיק וחונק את יצריו, וכך מסוגל הוא לשכוח את שנות החטא המיותרות ולחזור בתשובה.
אמנם, ישנו אופן עמוק יותר של תשובה – לא תשובה של חזרה כי אם תשובה של התקדמות. זוהי תשובה שאינה דורשת מהאדם למחוק את העבר ולשכוח את החטא. דוקא בזיכרון החטא ישנה עוצמה מסויימת. אם מסוגל האדם לרתום את האנרגיות שחשף בקרבו במהלך שנות החטא, ואת החרטה עליהם, לטובת הקדושה, מגיע הוא לדרגת "תשובה מאהבה". החטאים והכשלונות של העבר הופכים למקור קדושה, מאחר והאדם משתמש בכוחות ובאנרגיות אותם גילה בתוך החטא, לטובת הקדושה. אשר על כן, כל חטא הופך הוא לזכות.
בשירה מודרנית, כתב אבי אוחיון שיר, שביצע עומר אדם "מודה אני כל בוקר" והבית האחרון אומר: "על כל כישלונותיי מודה אני, על אכזבותיי פחדיי ומכשוליי, הם כולם לטובתי, אין אחר בליבי, רק לך מודה אני."
לתשובה מעין זו מכוונים אנו באמרנו: "אבינו מלכנו – החזירנו בתשובה שלמה לפניך".

# data[].attributes.body
SEPTEMBER 25, 2020
PAUL’S 5TH YAHRZEIT

WE BELIEVE ALL GOD’S CHILDREN ARE UNIQUE.  BUT PAUL WAS VERY VERY UNIQUE.
HE HAD A SPECIAL GREAT TALENT FOR
BUILDING BRIDGES.

HE TRIED TO FIND A WAY TO BUILD BRIDGES BETWEEN ALL KINDS OF PEOPLE. AS A RABBI IN OAKLAND, AND THEN IN BERKELEY, HE WAS WAY WAY AHEAD OF HIS TIME.   PEOPLE IN AMERICAN NOW SUPPORT A  MOVEMENT CALLED BLACK LIVES MATTER.  HE TRIED TO DO THAT, OUT OF JEWISH MORALITY, IN THE 1960’S AND 1970’S.
IN OAKLAND, IN THE MIDST OF GREAT SOCIAL UPHEAVAL, HE REACHED OUT OFFERING A PATH FROM DEEP JEWISH LEARNING FILLED WITH KINDNESS.  WHEN HE WAS A HEW IMMIGRANT IN ISRAEL, WHILE TRYING TO FIND A PLACE FOR HIMSELF HERE, HE TRIED TO BUILD BRIDGES BETWEEN DIFFERENT ETHNIC GROUPS AND BETWEEN NEW COMMUNITIES OF JEWS JUST ARRIVED FROM ETHIOPIA.
AND TO MANY MANY YOUNG COUPLES COMING FROM DISPARATE BACKGROUNDS AND NEEDS, WANTING TO GET MARRIED, HE WAS A LOVING BRIDGE TRYING TO CONNECT THEM TO ALL THE JEWISH PEOPLE.

HE WAS VERY LUCKY.  HE HAD IN SHULA, AN AMAZING PARTNER WHO SUPPORTED HIS UNIQUE PERSONALITY, AS HE DID HER GREAT GIFTS.   AND HE HAD ALL OF YOU -- WONDERFUL CHILDREN,  AND THEIR PARTNERS,  BELOVED GRANDCHILDREN AND EXTRAORDINARY FRIENDS!   YOU ALL GAVE HIM A BEAUTIFUL RICH LIFE!

OUR WORLD NOW SEEMS SO FILLED WITH DIVISIVENESS --SEPARATION.  REMEMBER THIS:  HE SET AN EXAMPLE FOR ALL OF US NEVER TO ACCEPT THAT AS OUR REALITY. AND WITH A SMILE!

SO IT’S 5 YEARS.     LOSS  HOVERS......
JACK AND I WANT TO SAY, WE FEEL A DEEP LOSS.  WE MISS HIM EVERY DAY....

# data[].attributes.headline
דברי זאב באזכרה 25/9

# data[].attributes.subject
דברי זאב באזכרה 25/9

# data[].attributes.body
חמש שנים עברו מאז פטירתו של אבינו היקר. קשה להאמין איך הזמן חלף  וכיצד השתנו חיינו במיוחד  בשנה האחרונה בו נהפך עולמנו ובקושי ניתן לזהות את חיינו.

המציאות שלנו הפכה לא ודאית ולא מוכרת בין אם עקב המגיפה העולמית של הקורונה , או בין אם עקב השיח הפוליטי והתסיסה החברתית- המרעידים את לב ליבם של הערכים והנורמות שלנו.

חשבתי לנכון להרהר בזיכרונותיי מאבי בהתמודדותו עם שינוי ומצוקה ולשקפם למציאותנו – על מנת שיהוו אור מנחה עבורנו;   בטוחתני שכולנו מנסים לעשות זאת כאשר אנו מתמודדים עם מצבי האי וודאות הרבים בחיינו.

אין ספק שאבי התמודד במהלך חייו  עם שינויים ומצוקות רבות. הזיכרון החזק ביותר שיש לי ממנו, הוא כיצד מעולם לא איבד את האופטימיות שלו, ואת הגישה הפתוחה שלו שהסתמכה על ערכי הליבה שפעמו בליבו.

הזיכרון הראשון הקשור לגישתו זו  היה בשנת 1970, כאשר אבי סיים את את תפקידו כרב בית הכנסת "בית יעקב " באוקלנד קליפורניה והתמנה לתפקיד חדש של  מנהל בית הלל באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. לצורך כך היה עלינו לעקור לברקלי כמשפחה מסביבה שהיתה עבורי סביבת ילדות נוחה באוקלנד. היתה זו חוויה לא קלה לילד בן 8.

לילה אחד בביתנו החדש בברקלי ראה אבא אותי לבוש בפיג'מה מוכן לשינה אך חרד ולחוץ מאד. הוא חיבק אותי ואמר לי, "זאבי, שינוי הוא לא דבר גרוע יש בו  תמיד משהו טוב"!

מאז אירוע ושיחה זו נתקעו במוחי ובכל פעם ששינוי מסוים עמד בפני, וברוב המקרים בצורה לא רצויה, ניסיתי לזכור את דבריו ולמצוא את הטוב והמאתגר שיש בשינוי.

נראה לי שאבי פגש לא מעט שינויים בחייו וידע להתמודד עמם ישירות ולא לתת להם להכניעו.

אני זוכר את הפגנות הסטודנטים ואת חוסר המנוחה של הסטודנטים בקמפוס של אוניברסיטת ברקלי בעיקר סביב המלחמה בוייטנאם. אבי יחד עם מנהיגי מרכזי תפילה אחרים בוניברסיטה הפך את בית הלל  למקלט רוחני ופוליטי עבור חיילים שממש קפצו מהספינה בבסיס הצי של אוקלנד על מנת לא להישלח לוייטנאם.   הוא אף תמך בהקמת האיחוד היהודי רדיקלי שאיפשר לסטודנטים יהודים למצוא את דרכם בסביבתם הסוערת. בהשפעתו של אבי רבים מהם מצאו את דרכם איתו ועלו לישראל.

עם עלייתנו לארץ  באוגוסט 1973 ל ועם פרוץ מלחמת יום הכיפורים חודשיים לאחר מכן, התנדב אבי לארגן רבים מבני  הנוער שגרו במצוקה בשכונת  קטמון ט  מקום שם היה מרכז הקליטה בו גרנו. רבים מהם השתייכו לפנתרים השחורים שהיתה כזכור תנועה חברתית לוחמנית ידועה לשמצה. אבי ארגן עבורם עבודה  במשמרות הלילה של מאפיות בירושלים שהיו זקוקים לכח עבודה עקב גיוס עובדיהם למלחמה ועקב הצורך לאפייה מרובה של לחם. הוא ליווה אותם ודאג שישלמו להם שכר נאות והוא אף עודד אותם לקחת חלק בפעילויות אחרות שעזרו להם לשרוד את המצוקה המורחבת שיצרה המלחמה.

בשנת  1975 עברנו לשכונת תלפיות מזרח בירושלים   - שכונה חדשה  שזה אך נבנתה על על קו התפר עם שני כפרים ערביים. אבי  התיידד עם המוכתר של הכפר הערבי מולנו על מנת לנסות וליצור קיום הרמוני בין השכונה והכפר. הוא אירגן תושבים אחרים במאמץ ליצור בשכונה  קהילה משגשגת ויפה.

כאשר סבי הרב מנחם מנדל לדרמן נפטר הנציח אבי את זכרו בכך שאסף ופירסם ספר של דרשות ומכתבים מיוחדים שכתב  אביו במהלך הקריירה שלו כרב קהילה בדנוור קולורדו. ספר זה הוא נר לרגלי -אני מרבה לעיין בו . כותרתו: " מכתבי אמונה" ואני מוצא בהם הרבה הדרכה ומנוחה.

חשוב לי לציין שאבי הראה לי במשך כל שנותיו כיצד להיות  לעזר לסטודנטים צעירים שמצאו את דרכם ללימודים באוניברסיטה בארץ והחליטו להישאר ולחיות  כאן. בדרכו המכילה והפתוחה  הוא סייע לרבים  לגלות את יהדותם, הוא אף סייע לעולים מאתיופיה, עזר לקשישים במסגרת ארגון מלבב, ואף השקיע מאמצים רבים להגברת הקול החלופי לשלום ולאפשרויות של פשרה  והתפייסות  בין קבוצות חברתיות שונות של יהודים, נוכרים  וערבים.

בטוחני  שלרבים  מכם יש זיכרונות מאבי שעזר להם בתקופות של שינוי ושל מצוקה. שכן נראה שהוא היה  תמיד מוכן  לעזרה עם חיוך גדול ומרגיע ועם יד אוחזת לתמיכה והתגברות על קשיים.

אני מקווה שאור פניו ינחה אותנו  בהתמודדות עם חוסר הוודאות של מגיפת הקורונה ויביא לנו את האופטימיות והנחישות שלו. הלוואי שנדע להתחשב ולכבד את בני הזוג שלנו ונשכיל להתגבר  על התהפוכות הפוליטיות הרבות שיש לנו גם בארה"ב וגם בישראל. תהפוכות המאיימות על מהות הדמוקרטיה שלנו ועל מרקם החמלה והאדיבות שאמור להיות ביננו.

לסיום, אני נמצא כרגע בעיירה קטנה בצפון קרוליינה עם נגה רעייתי ודנדן בני וכל יום בדרכנו אנו עוברים ליד מגדל צריח קטן ושומעים את צליל הפעמונים שלו.

אבי מאד אהב שירה ובמיוחד את שיר הפעמונים מאת אדגר אלן פו המהדהד במוחי כל פעם שאנו מקשיבים לפמונים אלה. אני גם נזכר באזכרה קודמת לאבי בה קראה אילנה  שיר  מרגש זה. השיר מאוד רלוונטי לעצה שקבלתי מאבי בהתמודדות עם המציאות הנוכחית שלנו: הוא  נכתב על מנת לבחון את צלילי הפעמונים המסמלים את אבני הדרך של החוויה האנושית –

אין ספק שאנחנו עתה בעיצומו של מסע אינטנסיבי  בו עלינו להקשיב  לצלילים ולשינויים הרבים  של החוויה האנושית איתה אנו מתמודדים עתה.

גמר חתימה טובה ושנה בריאה לכולנו

תרגום השיר "פעמונים" של אדגר אלן פו מאנגלית לעברית על ידי שמעון גינצבורג

שְׁמַע, בְּשׁוּט שִׁלְגִּיּוֹת, לַמְּצִלּוֹת,

מְצִלּוֹת־כֶּסֶף – מִזְמוֹר־צְלִיל!

כַּמָּה מְנַבֵּא שִׁיר־קַלִּילוֹת

עוֹלְמֵי־גִּיל!

צְלִיל, צְלִיל, צְלִיל כִּצְחוֹק מִתְפּוֹצֵץ

בַּאֲוִיר־הַכְּפוֹר לַלֵּיל!

עֵת בְּגִיל־הַגָּבִישׁ נוֹצֵץ

קְהַל כּוֹכָבִים, יָצְאוּ חוֹצֵץ

עַד בְּלִי דַי לִנְקֹד שְׁמֵי־אֵל;

זָעִים, זָעִים בְּקֶצֶב־אוֹרִים,

מֵעֵין קֶצֶב שִׁיר מִסְתּוֹרִין,

לְקוֹל הַצִּלְצִלְצְלִיל, שֶׁכֹּה נְעִימוֹת הוּא נוֹבֵעַ

וַעֲדִינוֹת כֹּה שׁוֹפֵעַ

מִנִּי מְצִלּוֹת־כֶּסֶף: צִל,

צִל, צִל, צִל, צִל, צְלִיל –

צִלְצוּלֵיהֶן, סִלְסוּלֵיהֶן שֶׁל מְצִלּוֹת־גִּיל.

II

שְׁמַע לְצֶלְצְלֵי חַג־נִשּׁוּאִים,

צֶלְצְלֵי־זָהָב, מִזְמוֹר־צְלִיל!

כַמָּה מְנַבְּאִים, זִיו רְווּיִם,

עוֹלְמוֹת אשֶׁר, אוֹר וָגִיל!

לְתוֹך אֲוִיר־הַלֵּיל הַמְּבֻשָּׂם

מַה־יָּרִיעוּ עֲלִיצוּתָם!

מִנִּי צְלִילֵי זָהָב נוֹטֵף,

נוֹטֵף חַם בְּקֶצֶב־אוֹר,

אֵיזֶה נִגּוּן נִגָּר, שׁוֹטֵף

אֶל הַתּוֹר

הַמַּקְשִׁיבָה, עֵת עֵינֶיהָ נוֹעֲצָה בַלָּאט –

בַּיָּרֵחַ, חוֹלֵם שָׁט!

מָה, מֵחַדְרֵי כָל סֻמְפּוֹנְיָה,

נוֹבְעִים וּמִתְגַּבְּרִים זְרָמִים שֶׁל הַרְמוֹנְיָה!

כַּמָּה תַעֲלֶה!

כַּמָּה תַנְעִים

זְמִירוֹת עָתִיד רְפוּד שׁוֹשָׁנִּים!

כַּמָּה חֶדְוַת־אוֹר תְּגַלֶּה

בַּזַּעְזוּעִים, בַּנַּעְנוּעִים

שֶׁל הַצֶּלְצְלִים, צֶלְצְלֵי־שָׁמַע: צִל,

צִל, צִל, צִל, צִל, צִל, צְלִיל –

תּוֹךְ רִתּוּתָם, עִם עִכּוּסָם, שֶׁל זְהַב צֶלְצְלֵי־גִיל.

III

שְׁמַע פַּעֲמוֹנֵי־הַבֶּהָלָה –

לְפַעֲמוֹנֵי־נְחֹשֶׁת צְלִיל!

כַּמָּה מְבַשֵׂר פַּחַד עִם תַּקָּלָה

קוֹל מְהוּמָתָם, קוֹל הַחִיל!

מַה, בְּאֹזֶן־לֵיל נִפְעָמָה,

יִתְּנוּ קוֹל־חֲתָת בָּרָמָה!

הוֹי, מִדַּבֵּר הֵם נִבְהָלוּ,

רַק לִזְעֹק, לִזְעֹק יוּכְָלוּ,

בְּלִי כָל קֶצֶב־שִׁיר,

וְלָבוֹא בְּרָב יְלָלוֹת, בְּרָב עֲצֻּמּוֹת מַה־מְּבֻלְבָּלוֹת,

פְּנֵי אֵשׁ חַלּוֹת, אֹטְמָה אֹזֶן, טְרוּפַת־דַּעַת אֵשׁ,

מְקַפֶּצֶת בָּאֲוִיר,

דּוֹלְגָה מַעְלָה, מַעְלָה, מַעְלָה,

אַדִּיר חֶפְצָהּ: עוֹד הַלַּיְלָה

טַפֵּס, עָלֹה, כִּמְנַצֵּחַ

שֶׁבֶת עַל יַד הַיָּרֵחַ,

פָּנָיו – פְּנֵי־הַשֵּׁש.

הָהּ הַצְּלִיל! צְלִיל! צְלִיל!

מַה־נּוֹאֲשָׁה בְּשׂוֹרַת־חִיל!

מַה־יִּתְלַבְּטוּ, גַם יִתְחַבְּטוּ פַעֲמוֹנִים לֹא־נֻחָמוּ,

מַה־יִּנְהָמוּ!

כַּמָּה יִשְׁפְּכוּ אֵימַת־יָהּ

אֶל חֵיק־לַיְלָה רוֹעֵד, זָע!

אַךְ הָאֹזֶן, הִיא יוֹדַעַת נֶאֱמָנָה,

עַל פִּי קוֹל־פַּעֲמוֹנִים עוֹמֵם

אוֹ מִתְרוֹמֵם,

מָה עֲצוּמָה, אוֹ מָה רָפָה הַסַּכָּנָה.

וְהָאֹזֶן, הִיא אוֹמֶרֶת,

תּוֹךְ מְהוּמוֹתָם

וְתַעֲצוּמוֹתָם,

הֲשׁוֹקַעַת הַלֶּהָבָה אִם גּוֹבֶרֶת,

לְפִי הַשְּׁקִיעָה וְהַגְּבוּרָה בְּזַעַם־הַפַּעֲמוֹנִים, זַעַם

נַהַם, נַהַם, נַהַם

לְפַעֲמוֹנִים: צְלִיל, צְלִיל, צְלִיל,

צְלִיל, צְלִיל, צְלִיל, צְלִיל, צְלִיל–

בָּאֲנָחָה וּבַצְּוָחָה שֶׁל פַּעֲמוֹנֵי־חִיל.

IV

שְׁמַע בְּקוֹנֵן פַּעֲמוֹנִים –

לְפַעֲמוֹנֵי־בַרְזֶל צְלִיל!

מַה־קִינָתָם תִּפְתַּח לְעוֹלַם־הוֹד־יְגוֹנִים

שַׁעַר מַאֲבִיל!

בְּדִמְמַת־הַלֵּיל הַמַּאֲפִיל

מַה־נִּרְעָדָה, תְקוּפֵי־מוֹרָא,

לְקוֹל אִיוּמָם, כֶּבֶד מָרָה־שְׁחוֹרָה.

כִּי כָל צְלִיל וּצְלִיל בֶּן־אוֹנָם,

פּוֹרֵץ מִן חֲלוּדַת־גְּרוֹנָם,

הוּא נְאָקָה.

וְהָעֵדָה – הָהּ הָעֵדָה! –

שֶׁבְּכִפָּתָם מִתְבּוֹדֵדָה,

וַאֲשֶׁר בְּיַד חֲזָקָה

תַּהְלֹם, תַּהְלֹם, תַּהְלֹם בְּקוֹל,

בְּלִי חֲדֹל,

כָּל־כַּךְ שָׂשָׂה הִיא לָגֹל

עַל לֵב־אָדָם אֶבֶן כְּבֵדָה, –

לֹא בְנֵי אִישׁ אוֹ אִשָּׁה הֵם,

גַּם לֹא חַיַּת־רִשְׁעָה הֵם,

לִילִין הֵמָּה, לִילִין.

מַלְכָּם הוּא שֶׁיַּהְלֹם־כֹּה,

שָׂשׂ לָגֹל, לָגֹל הַצְּלִילִין,

צְלִילֵי מִזְמוֹר שִׁיר־נִצְחוֹנִים –

בְּחָזְקָה מִן הַפַּעֲמוֹנִים

יַעֲלֵם־כֹּה!

וְלִבּוֹ, מוּצַף חֲמַת־שְׂשׂוֹנִים,

יִרְחַב לְהִמְנוֹן־הַפַּעֲמוֹנִים!

וְהוּא מְרַקֵּד, וְהוּא צֹוֵחַ

בְּשֶׁצֶף־קֶצֶב שִׁיר־מְנַצֵּחַ,

שִׁיר־מִסְתּוֹרִין, שִׁיר־יִסּוּרִין,

לְהִמְנוֹן שֶׁל הַפַּעֲמוֹנִים –

הַפַּעֲמוֹנִים;

לְקוֹל רְתוֹת הַפַּעֲמוֹנִים –

פַּעֲמוֹנִים, פַּעֲמוֹנִים –

לְקוֹל בְּכוֹת הַפַּעֲמוֹנִים;

בְּשֶׁצֶף־קֶצֶב שִׁיר־נִצְחוֹנִים

יַהְלֹם, יַהְלֹם בְּרָב אוֹנִים

שִׁיר־מִסְתּוֹרִין, שִׁיר־יִסּוּרִין,

לְקוֹל נְהֹם הַפַּעֲמוֹנִים,

לְקוֹל רְעֹם הַפַּעֲמוֹנִים,

לְקוֹל סְתֹם הַפַּעֲמוֹנִים

אֶת הַגּוֹלֵל: צְלִיל, צְלִיל, צְלִיל,

צְלִיל, צְלִיל, צְלִיל, צְלִיל, צְלִיל, צְלִיל, צְלִיל

לְקוֹל הַזְּעָקָה וְהַנְּאָקָה שֶׁל פַּעֲמוֹנֵי־חִיל.

# data[].attributes.headline
Memorial at the RCA meeting in Jerusalem

# data[].attributes.subject
Memorial at the RCA meeting in Jerusalem

# data[].attributes.headline
שולה, שתזכה לשנים טובות, פוגשת את אלון שמואל שנקרא על שמם של אלן בירינבואם והרב פנחס שמואל לדרמן ז"ל

# data[].attributes.subject
שולה, שתזכה לשנים טובות, פוגשת את אלון שמואל שנקרא על שמם של אלן בירינבואם והרב פנחס שמואל לדרמן ז"ל

# data[].attributes.headline
פול מברך בחתונה של ש

# data[].attributes.body
פול מברך בחתונה של שלום וצריך מלכה קרמר

# data[].attributes.headline
כשעבדתי בבית החולים 

# data[].attributes.body
כשעבדתי בבית החולים הצרפתי אבא בא להעביר לצוות הנזירות ומתנדבים הנוצרים ערב של סדר ט״ו בשבט וסדר פסח. הוא אמר שעדיף על שעור של האחיות ציון!! הנזירות שאלו אותי, בדיסקרטיות , האם אני בטוחה שהוא רב. ללא זקן, לבוש בג׳ינס וחולצת תכלת !! היה מדמים לשמוע איך הוא הסביר את הכל בלי ״ לעגל״ פינות ולמסור את המסר היהודי ללא פשרות🇮🇱👏

# data[].attributes.headline
מהברית של בננו אלישע יוחנן. (רזאל ודב וינשטין)

# data[].attributes.subject
מהברית של בננו אלישע יוחנן. (רזאל ודב וינשטין)

# data[].attributes.headline
כל חודש אלול ועד סוף הימים הנוראים אני נזכרת בדבריו של הרב פול לדרמן,  שאמר לי ביום שנפרדתי מהוריי והלכתי ללמוד במדרשה. "hey kid,  אבי ואמי יעזבוני ופול יאספני." במערבולת של רגשות באותו יום העליתי חיוך כששמעתי את זה. וכך היה -- במהלך השנה במדרשה ולאורך שנים רבות תמיד ידעתי שיש בית לבקר שבו מתעניינים לשלומי (ולשלום משפחתי), מלא חיבוקים שירה ותורה.  

# data[].attributes.subject
כל חודש אלול ועד סוף הימים הנוראים אני נזכרת בדבריו של הרב פול לדרמן,  שאמר לי ביום שנפרדתי מהוריי והלכתי ללמוד במדרשה. "hey kid,  אבי ואמי יעזבוני ופול יאספני." במערבולת של רגשות באותו יום העליתי חיוך כששמעתי את זה. וכך היה -- במהלך השנה במדרשה ולאורך שנים רבות תמיד ידעתי שיש בית לבקר שבו מתעניינים לשלומי (ולשלום משפחתי), מלא חיבוקים שירה ותורה.  