# data[].attributes.headline
Fragment de " La Anarquía Funciona" de Peter Gelderloos

# data[].attributes.subject
Fragment de " La Anarquía Funciona" de Peter Gelderloos

# data[].attributes.body
Vull compartir amb vosaltres un poema que apareix en les primeres planes d'aquest llibre de teoria anarquista. No puc explicar del tot amb quin motiu però a mi em va agradar i inspirar llegir-lo i penso que potser a algú a l'altra banda de la pantalla també.

Hay historias ocultas a nuestro alrededor
creciendo en pueblos abandonados en las montañas
o en solares en la ciudad
petrificándose bajo nuestros pies en los restos
de sociedades parecidas a nada que hayamos conocido,
susurrándonos que las cosas podrían ser diferentes.
Pero el político que conoces te está mintiendo,
el gerente que te contrata y te despide,
el propietario que te desaloja,
el presidente del banco que es dueño de tu casa,
el profesor que califica tus trabajos,
el polícia que manda en tu calle,
el reportero que te informa,
el médico que te medica,
el marido que te pega,
la madre que te azota,
el soldado que mata por ti,
y la trabajadora sociam que adapta tu pasado y futuro a una carpeta en un archivador
todos se preguntan
"QUÉ HARÍAS SIN NOSOTROS?
Sería la anarquía".

Y la hija que huye de casa,
el conductor del autobús en el piquete,
el veterano que dejó atrás la medalla, pero se aferra a su fusil,
la criada que debe someterse a los que ni siquiera pueden cocinar por si mismos,
la caminata del inmigrante a través del desierto para encontrar a su familia al otro lado,
el chaval en su camino a la cárcel porque quemó un centro comercial que estaban construyendo sobre sus sueños de infancia,
el vecino que limpia de jeringas el solar, con la esperanza de que alguien lo convierta en un jardín,
el autoestopista en la carretera,
el exuniversitario, que renunció a su carrera, al seguro de salud y a veces incluso a la comida, para poder escribir poesía revolucionaria para el mundo,
tal vez todos podemos sentirlo:
nuestros jefes y torturadores tienen miedo de lo que harían sin nosotros,
y su amenaza es una promesa:
los mejores momentos de nuestras vidas son ya anarquía.

# data[].attributes.headline
D'una conversa amb Diego i d'una classe telemàtica

# data[].attributes.subject
D'una conversa amb Diego i d'una classe telemàtica

# data[].attributes.body
El món està fotut, refotudament fotut. Podem canviar-ho? Ho dubto.

Us convido a cercar per internet una série d'obres escultóriques de l'artista pop Allen Jones composada per diferents mobles que són directament escultures de cossos de sexe femení hipersexualitzats  . Suposo que a moltes de nosaltres aquests "mobles" ens provocaran ira, indignació... Obviament no he pogut parlar amb l'artista però tenint en compte el context en el que es troba (pop art) i confiant en els coneixement de la professora que me la va mostrar aquesta reacció es totalment intencionada. Exagera i ridiculitza fins l'extrem la idea cisheteropatriarcal de la dona.

Quina idea tenen de nosaltres totes aquelles amb el poder de canviar el món? Quina idea tenim nosaltres de la nostra propia societat? Prenc com a inspiració la dilemàtica manera de treballar d'Allen Jones i m'espanto dels monstres que podrien sorgir d'aquestes idees. Tot i que a l'hora em fan riure.

En un principi havia adjuntat una imatge de la obra de la que parlo però he temut ferir a algú. Espero no que això no hagi passat de totes maneres.

# data[].attributes.headline
Perquè he de justificar el meu nivell de català o castellà ? 

# data[].attributes.subject
Perquè he de justificar el meu nivell de català o castellà ? 

# data[].attributes.body
A mi m’agradaria parla de com la societat encara no ha avançat lo suficient com per entendre que si algú parla un idiome perfectament i/o amb un accent del lloc on es viu, sigui perquè ha n’ascut allà i/o anat a l’escola, institut etc i que pertant ha après l’idioma com tothom. I no per tenir una suposada apariencia de emigrant , s’ha de justificar el seu nivell parla .

# data[].attributes.headline
A mi m'agradaria poder parlar amb valentia dels temes que ens preocupin a cadascun de nosaltres. O dir-ho amb la por del que puguin pensar o dir, però fer-ho. Perquè si no ho fem aquí, on ho farem si no?

# data[].attributes.subject
A mi m'agradaria poder parlar amb valentia dels temes que ens preocupin a cadascun de nosaltres. O dir-ho amb la por del que puguin pensar o dir, però fer-ho. Perquè si no ho fem aquí, on ho farem si no?

# data[].attributes.body
I una de les coses que m'agradaria posar sobre la taula és el problema de produir i menjar carn animal. Perquè ningú parla d'això, a massa gent li agrada la carn i no s'atreveix a fer canvis i crec que hi ha molt egoisme i hipocresia en tot això, a part del negoci i la crueltat animal que hi ha darrere. Però s'ha de parlar, perquè la producció de la carn a les ramaderies són les responsables de la contaminació de l'aire, del canvi climàtic i les desforestacions amb gran diferència. Per no parlar de l'obesitat, que és una malaltia que està causant moltes morts arreu del món i ningú s'atreveix a parlar d'això. "A mi, mi embutido y mi jamoncito ibérico que no me lo quiten."

# data[].attributes.headline
L'altre dia quan el Jordi va dir que no faríem un espectacle com "Grease" se'm va acudir que potser "Grease" no, però "Gris" si. Ja que si debatem temes molt oberts i amb diferents opinions, no n'hi ha ni blanc ni negre, sinó gris.

# data[].attributes.subject
L'altre dia quan el Jordi va dir que no faríem un espectacle com "Grease" se'm va acudir que potser "Grease" no, però "Gris" si. Ja que si debatem temes molt oberts i amb diferents opinions, no n'hi ha ni blanc ni negre, sinó gris.

# data[].attributes.headline
PREGUNTA: Quin tipus d'espectacle t'agradaria fer i veure?

# data[].attributes.subject
PREGUNTA: Quin tipus d'espectacle t'agradaria fer i veure?

# data[].attributes.headline
PREGUNTA: Si haguessis de canviar alguna cosa de com funciona el món, que començaries canviant?

# data[].attributes.subject
PREGUNTA: Si haguessis de canviar alguna cosa de com funciona el món, que començaries canviant?

# data[].attributes.headline
ZIZEK: “Sovint cal una calamitat per arrencar-nos del miratge que construeixen les creences, els hàbits, els costums i els prejudicis i fer-nos accedir a la nuesa i a la cruesa del real”

# data[].attributes.subject
ZIZEK: “Sovint cal una calamitat per arrencar-nos del miratge que construeixen les creences, els hàbits, els costums i els prejudicis i fer-nos accedir a la nuesa i a la cruesa del real”

# data[].attributes.body
I això, com es farà?

# data[].attributes.body
Un grup de joves es confronta al futur que els espera. A les seves mans, l’oportunitat de canviar un món abocat a la deriva d'una emergència global sense retorn.

Vuit joves en una convenció europea tenen la responsabilitat, o l’atzucac, d’escenificar un altre futur possible davant dels líders polítics responsables de l’Agenda 2030, en un cara a cara retransmès mundialment.

Per on començar? Representant les seves misèries com va fer Hamlet davant del seu tiet? Escupint veritats a ritme de hip hop? Interpretant totes les promeses incomplertes? Escenificar les injustícies a les que han donat l'esquena? Encarnant als depredadors que han alimentat? Fabulant escenes del país de les meravelles? O disfressant-se de Greta Thunberg.

Per on començar a escenificar un món millor? El compte enrere està activat. Un repte que els posa entre les cordes i que topa amb les diferents circumstàncies que realment han portat a cadascun d’aquests joves fins aquí. El destí els ha convertit en els grans salvadors del planeta però realment volen ser la propera Greta Thunberg?

Una gran oportunitat, una gran esperança o una gran farsa.