# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Kulturantropolog Rane Willerslevs blev i denne uge udnævnt til ny direktør for Nationalmuseet. Det er både hans drømmejob og hans personlige midtlivskrise - for når man er fyldt 45 år, er det knap så sjovt at overnatte på liggeunderlag i den sibiriske ødemark. Så hellere et kontorjob i København.

Moderne Tider fangede Willerslev til en snak om, hvorfor han gerne ville have været været pelsjæger i Rocky Mountains i 1820'erne sammen med Leonardo DiCaprio; hvorfor opfindelsen af landbrug måske var en fejl; hvordan elgmælk smager; og hvorfor han ikke kan genkende en kvalitetstandard, når han ser én.
- Hvor tit bliver du forvekslet med din tvilling, Eske Willerslev?
"Ret ofte. Når det sker på gaden, at nogen råber 'hej Eske!', så råber jeg bare 'hej, hej!' og går videre."
- Da du blev udnævnt til ny direktør for Nationalmusset skrev en glad ironiker på Facebook: 'Ledelse med faglig tyngde i den offentlige sektor? Hvordan kan det være, at Moderniseringsstyrelsen ikke har fået stoppet det? (...) Kan manden overhovedet genkende en kvalitetsstandard, når han ser én?' Kan du det?
"Hvad er en kvalitetstandard? Et økonomisk system ...?"
- Det er et djøf-ord fra den uofficielle håndbog i offentlig ledelse ...
"Nå. Nej, det kender jeg ikke."
- Kommer det nu til at blive gratis at gå på Nationalmuseet?
"Det er der ikke noget, der tyder på. Hvis vi ikke tager betaling, så skal vi fyre, og standarderne falder. Det skyldes statens 2-procents besparelse om året."

- Du endte for nylig i en mindre mediestorm, fordi du røg pot og tog svampe i DR-programmet Operation Menneskejagt. Det var for hård tobak for Statsradioen, så de fjernede programmet. Hvad er dine erfaringer med psykedeliske stoffer?

"Jeg er utrolig bange for stoffer. Udover i programmet har jeg kun røget pot én eneste gang, og det var som 14-årig, hvor jeg fik en sindssyg nedtur. Og én gang i Sibirien har jeg prøvet at spise en bid rød fluesvamp, men jeg fik ikke rigtig noget ud af det. Jeg tror ikke, mit sind er skabt til at tage den slags. Men jeg er fascineret af det, for i de kulturer, jeg studerer, bliver det brugt til at få adgang til en bagvedliggende virkelighed - det var det, vi ville vise i programmet."
- Blev verden et dårligere sted for individet, da vi opfandt landbruget - slid dagen lang og en lille elite, som skummede fløden?
"Jeg har studeret jæger-samlere i tyve år, så jeg mener, at der er noget om snakken. Vores fortælling er normalt, at landbruget opstår, fordi det giver os et bedre liv, men det er forkert. Sandsynligvis har landbrugsteknologien eksisteret i årtusinder, uden at mennesket har taget den op. Det folk i Sibirien, som jeg studerer, er omgivet at rensdyrbønder, men de vælger det fra, fordi de godt ved, hvad der følger med: eksplosion i ulighed, kønshierarkier og en dagligdag, hvor du arbejder hele tiden."

"Vores billede af jæger-samlere er generelt forkert: Vi forestiller os en stenaldermand med en lille flintkniv i hånden, der skal slås mod en hulebjørn for at overleve. Sandheden er, at mange levede med en overflod af mad og vildt, de skulle ikke arbejde særlig meget, og deres økonomiske system byggede på deling: Hvis nogen havde for meget, skulle man give det væk. Ingen kunne akkumulere rigdom."

"Lige nu ser vi en slags tilbagevenden til jæger-samlerne: Løsere familiestrukturer, en stærkere relation til naturen, kønskamp, deleøkonomi og virksomheder, der omorganiserer sig væk fra industrimodeller til løsere strukturer med mere selvledelse - det minder om jæger-samlerne. Jeg tror, at jæger-samlere i fremtiden bliver en optik, vi kan gentænke os selv i."
- Hvordan smager elgmælk egentlig?
"Det smager meget godt. Det er meget fedt. Flødeagtigt, men med en skarp bismag af vildt."
- Hvornår mærkede du første gang, at du blev voksen?
"Da jeg blev skilt for nogle år siden. Jeg troede nok, at jeg kunne få det hele: familie, kone, børn og samtidig arbejde hele tiden. Men det gad hun ikke, og det giver jo stof til refleksion. Jeg indså, at valg her i livet har konsekvenser."
- Hvilken sang burde alle høre?
"Min musiksmag stoppede i 1984, så 'Electric Ocean' med The Cult."
- Hvad har du i lommen?
"En pakke snus, der hedder General White, og i den anden lomme en lighter til at tænde min pibe. Piben ligger i jakkelommen, ellers går der ild i bukserne, for jeg lægger den i lommen uden at slukke den."
- Hvorfor dropper du egentlig forskningen?
"Dels har jeg forsket og rejst så meget alle de steder, jeg gerne vil, så jeg har brug for en ny stor udfordring - her er Nationalmuseet det helt rigtige. Dels er det min midlife crisis. Jeg er 45 år og de områder, jeg opererer i, er helt vildt fysisk krævende, det er ikke det samme at ligge i ødemarken på et liggeunderlag, som det var engang."
- Hvad giver dig håb?
"For et par år siden var jeg inviteret til at holde en tale på Christiania til noget, der hedder Science and Cocktails, jeg skulle tale om empatiens mørke side, og der kom 1.500 mennesker, som alle var i alderen 18 til 30 år. De sad stille og lyttede, selv om det var meget komplekst - og så gav de den gas med druk bagefter. Jeg troede, det var en umulighed at tiltrække ungdommen på den måde, men det viser, at der er en kæmpe masse af mennesker derude, som er fascineret af videnskab og videnskabelige spørgsmål."
- Hvis du skulle have levet i en anden tid, hvilken skulle det så være?
"I 1820'erne. Så var jeg taget til The Rockies og levet som pelsjæger. Dengang kunne man både være pelsjæger, møde indianere, bo i en bjælkehytte og blive rig! Det er den periode, 'The Revenant' foregår i (film af instruktøren Alejandro González Iñárritu fra 2016 med Leonardo DiCaprio i hovedrollen, red.)."
- Jeg var sikker på, du ville svare noget med stenalderen ...
"Det ville jeg jo få med, for jeg ville kunne møde sortfodsindianere, og de er jæger-samlere."

# data[].attributes.attachment_link.title
'Det er ikke det samme at ligge i ødemarken på et liggeunderlag, som det var engang'

# data[].attributes.attachment_link.description
Kulturantropolog Rane Willerslevs blev i denne uge udnævnt til ny direktør for Nationalmuseet. Det er både hans drømmejob og hans personlige midtlivskrise - for når man er fyldt 45 år, er det knap så sjovt at overnatte på liggeunderlag i den sibiriske ødemark. Så hellere et kontorjob i København.

# data[].attributes.body
Læs om virkelighedens Doppler her. Hvad er hendes projekt, giver det mening? (Se også hendes hjemmeside!)

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Andrea Hejlskov: Vi sagde vores job op og smed alle vores ting ud

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Den 39-årige forfatter og foredragsholder Andrea Hejlskov fik nok af det moderne samfund.

De fleste af os jagter "projekt lykke". Men hvad gør os egentlig lykkelige? 20'erne og 30'erne er en hård tid, hvor vi træffer mange vigtige valg. Andrea Hejlskov tog et, der adskiller sig meget fra de fleste andres.

Hun sagde sit job op, smed sine ting ud og flyttede med mand og fire børn langt op i de svenske skove. Her byggede de en bjælkehytte med egne hænder for at få mere tid til hinanden og finde frem til meningen med livet. Andrea Hjejlskov er en af de pionerer, som Eurowoman sætter fokus på. Her er hendes historie:

Det var en frustration over at sidde fast i et liv, vi ikke havde valgt. Vi var blevet en satellitfamilie, der levede hvert sit liv uden at være sammen. Det var sket helt ubevidst. Det var ikke mine idealer og ikke det, jeg ville, da jeg var ung. Jeg var 19, da jeg fik børn, så jeg var en af de såkaldt unge mødre. Da jeg fandt ud af, at jeg ventede tvillinger, boede jeg på et loftsværelse. Jeg havde ikke nogen penge og vidste ikke, hvem jeg var. Men life wants to live. Det vendte op og ned på det hele, men det gjorde også, at jeg meget tidligt blev nødt til at tænke meget over mit liv. Der har altid været en norm, og for det meste har jeg gjort det, man skulle: tage en uddannelse, finde et arbejde, skrive en bog og realisere sig selv. Men normen er bare ikke særlig fed.
LÆS OGSÅ: Mads Holgers kæreste: Kærligheden er en drabelig affære
Så vi sagde vores job op, smed alle vores ting ud og tog børnene ud af skolen. Det var ikke en særlig gennemtænkt beslutning, for så havde vi jo aldrig gjort det. Det var en irrationel beslutning, men vi havde ikke noget valg. Vi stod der nøgne og blottede og ville finde frem til meningen med livet. Da vi ankom til skoven og skulle i gang med at skabe et liv, erkendte vi, hvor lidt vi moderne mennesker ved om at overleve i naturen. Hvor hjælpeløse vi er. Det var meget angstprovokerende. Men vi fik bygget vores bjælkehytte og sad pludselig sammen om bålet hver aften. Og der fortalte mine børn, at de syntes, jeg havde svigtet dem. At jeg havde arbejdet for meget, og at de troede, jeg var ligeglad med dem. De havde savnet mig.

Jeg ser os virkelig som nybyggere, som skulle indtage et nyt territorium. Vi arbejdede vildt hårdt de første år og lærte nogle basale survival skills. I starten blev vi beskyldt for at nasse på systemet, fordi vi ikke længere bidrog til samfundet, og jeg var slet ikke forberedt på reaktionerne. Du er jo udstødt, før du lykkes. Der er en lang periode, hvor du kæmper og er anderledes, og hvor du træder uden for normerne og værdierne. Det hører med til at være den første, at du sætter dig udenfor, hvor du er udsat og sårbar og får nogle slag. Jeg har fået mange flere tæsk, end jeg havde regnet med. Jeg var slet ikke forberedt på, hvor provokerede folk ville blive af vores projekt. Jeg mener jo ikke, at det var en kritik af dem. Men det tror jeg, at mange føler, at det er. Det hører med til at være pioner eller foregangskvinde, at du i en lang periode ikke er accepteret. Når først du er lykkedes, har du jo fået accept og status. Men hvis du havde mødt os det første år i skoven, ville du tro, at vi var skøre. Det er kun blevet en god historie, fordi jeg har skrevet en bog og holder foredrag om det.

Jeg var et andet menneske for fire år siden. Jeg var stresset og havde tics i mit ene øje. Jeg var enormt usikker, havde virkelig meget makeup på og brugte mange penge på tøj, fordi jeg følte, at det var et panser mod verden. Jeg gik meget op i prestige og konkurrence og købte makeup fra MAC og dyre tasker. Men jeg følte mig mere og mere tom. Jeg brugte en masse penge på at trøste mig selv, spiste ostepops, drak cola og så reality-tv. Men jeg fik nok af at være en fiasko og aldrig have penge nok, lige meget hvor meget jeg tjente. I dag tjener jeg penge på mine foredrag og mine bøger. Jeg laver også noget indhold på min blog, som nogen betaler for, så det er ren bytteøkonomi. Jeppe (Andreas mand, red.) er begyndt at lave musik og har indspillet en plade med protestsange fra skoven. Vi har ingen fast indtægt, og det er noget af det mest angstprovokerende, der findes. Vi lever langt under fattigdomsgrænsen.

Vi har meldt os ud af det kapitalistiske samfund, men vi har ikke meldt os ud af fællesskabet. Jeg er meget optaget af klima, social ulighed og politik. Jeg er også meget solidarisk, men man kan ikke være solidarisk med alle. Når jeg siger til mine foredrag, at samfundet er på vej ud over afgrunden, nikker folk. Jeg er blevet overrasket over, hvor mange der længes væk. Problemet er, at man ikke må lave et alternativ til samfundet, som vi kender det. Men lad os da fikse det, der er gået galt i stedet for at lukke øjnene for det. Der er ikke nogen anden vej ud end den, man selv finder. Og det er det, jeg prøver på nu.

Jeg var ikke forberedt på, at jeg ville blive dyrket som en guru, og vidste ikke rigtig, hvordan jeg skulle håndtere folks projiceringer. Folk, der synes, at vi er helte. Det er det, jeg har oplevet som noget af det sværeste. For jeg er jo bare en idiot, der ville leve et andet liv. Jeg ser ikke så meget mig selv som foregangskvinde, men mere som en mellemmand, der fortæller om livet i skoven. Fordi jeg bare kommunikerer, hvad mange har gjort før mig. At stå af ræset og flytte ud i naturen. Der bor mange mennesker i skoven, også unge, der bosætter sig derude, fordi de har en drøm om at være autentiske. Folk ved det bare ikke, fordi der ikke er nogen, der taler om det. Men uligheden stiger jo, så det er kun et spørgsmål om tid, før der kommer flere. Nogle flygter fra økonomisk undergang og fattigdom, andre opsøger kreativitet. Der er mange forskellige mennesker herude.

Folk har en meget fast forestilling om, hvordan det er at bo i skoven. At det er ren lykke, hold kæft, og vær smuk, harmoni og balance. Men hvorfor må man ikke komme tilbage en gang imellem eller have en blog, hvor man skriver om livet i skoven? Hvorfor skal man være mod teknologi for at være ét med naturen? Og hvorfor må man ikke gå op i skønhed? Æstetik er et overskud, som jeg tillader mig selv igen, nu hvor alt ikke længere handler om overlevelse. Nu har vi fået vores bjælkehytte op at stå og er blevet selvforsynende. Vi har været igennem vildt mange kriser, fordi vi har sat spørgsmålstegn ved alt. Og derfor har jeg også lyst til at indrette vores bjælkehytte, selv om jeg aldrig kunne drømme om at købe noget. Æstetik er overskud, og det kan du ikke købe dig til.

Den største forhindring har været angst. Jeppe har været meget mere kompromisløs end mig, mens jeg er mere bange for at være kontroversiel. Men det gælder om at tage alle slagene og ruste sig til flere. At samle sig selv op. Derfor har den største udfordring også været den personlige rejse, jeg har været på. Jeg har brugt meget tid på at fortælle, hvor hårdt det var, og ikke så meget på, hvor fedt det også var, fordi jeg ikke havde noget sprog for den lykke, vi oplevede. Jeg var meget opmærksom på ikke at sælge en drøm og lave damebladsfortællinger, hvor alle var lykkelige og rendte rundt i hørkjoler. Men jeg vil da gerne inspirere, og der er jo nogen, der skal formidle og fortælle om naturen. Jeg vil egentlig gerne være en kritisk røst.

LÆS OGSÅ: Portræt af Arianna Huffington LÆS OGSÅ: Pharrel Williams: Gulddrengen LÆS OGSÅ: Sexolog Maria Marcus: Jeg fik min første orgasme som 40-årig
Jeg opfatter det, vi gjorde, som en flugt. Vi var frustrerede og desperate, og det var et spørgsmål om liv og død, sådan føltes det virkelig. Det er, som om man ser ned på det at flygte, men det kan egentlig være ret fedt at starte forfra. Så må andre leve præcis, som de har lyst til. Det var et opgør, og det tror jeg også ligger i pionerrollen. Vi vil ikke have nogen planer i livet. Det har jeg skullet have, siden jeg var helt ung, og det behøver jeg ikke mere. Men jeg kan sige med sikkerhed, at jeg ikke kommer tilbage til samfundet, som det er nu. Min nabo på 80 år er sej som en hest og siger: "Du dør det øjeblik, du sætter dig ned." Og det tror jeg, han har ret i. Livet er en kamp, men jeg føler mig ikke længere som et offer. Jeg føler mig stærk som en kriger.

# data[].attributes.attachment_link.title
Andrea Hejlskov: Vi sagde vores job op og smed alle vores ting ud

# data[].attributes.attachment_link.description
Den 39-årige forfatter og foredragsholder Andrea Hejlskov fik nok af det moderne samfund. De fleste af os jagter "projekt lykke". Men hvad gør os egentlig lykkelige? 20'erne og 30'erne er en hård tid, hvor vi træffer mange vigtige valg. Andrea Hejlskov tog et, der adskiller sig meget fra de fleste andres.

# data[].attributes.attachment_link.title
Grøntsagsdronningen Mette Helbæk: “At gå ned med stress var en god lære for mig”

# data[].attributes.attachment_link.description
Mette Helbæk og hendes mand er nu flyttet op i de svenske skove for at udleve drømmen om et mere bæredygtigt liv med Stedsans in the Woods.

# data[].attributes.body
-Denne artikel (og de andre på siden her) handler om en tendens hos det senmoderne menneske. Vi søger tilbage til det nære, det oprindelige, stilheden, naturen etc.  Hvorfor?

-Find andre eksempler på denne tendens

-Hvis I er uenige i, at dette er en tendens i tiden, så find argumenter herfor.

# data[].attributes.attachment_link.description
Du vil have et liv, der er enklere, bedre, lykkeligere  nemt nok  det er bare at sige simple living.

# data[].attributes.body
-Undersøg hvad samler- og jægersamfundet er.

# data[].attributes.body
-Find eksempler i teksten, hvor Doppler omtaler sig selv som
en samler og jæger. Analyser eksemplerne.

-Hvorfor vil han tilbage til bytteøkonomi?