# data[].attributes.attachment_link.title
Reinado de Fernando VII Sandra espada 4ºC

# data[].attributes.body
Va nàixer en el si d'una família hidalga asturiana.  Després de graduar-se en la Universitat d'Oviedo en 1807, es va traslladar a Madrid, on es va allistar en la Guàrdia de Corps. Amb la invasió francesa d'Espanya, a l'abril de 1808, el general Murat li va enviar presoner a L'Escorial, d'on va aconseguir escapar. Es va escapar cap a Astúries, on son pare havia sigut anomenat membre de la Junta Suprema d'Astúries.

# data[].attributes.body
se suposa que anava ajudar a Espartero per a controlar a les colonies de Sud-America però va anar a Sevilla per a que tornara a ser liberal.

# data[].attributes.body
va ser l'últim període de la minoria d'edat d'Isabel II d'Espanya, així cridat perquè el general Baldomero Esparter després del triomf de la. revolución de 1840 y # 34; va posarf a la regència de María Cristina de Borbó, reina de la futura reina Isabel II, que comprende con andes d'edat, va assumir la regència en el seu lloc acabe en 1843

# data[].attributes.body
La Flaca, publicado en Barcelona, ​​el interés general, la tendencia política republicana y federal, publicado en Barcelona, ​​el sexenio Democrático, el momento en que la publicación de la premsa va permetre este tipus de publicacions

# data[].attributes.body
La reina va fer promulgar l'Estatut reial. No obstant, la Corona conservava molts poders i el dret al vot es restringia a uns pocs prvilegiats.

# data[].attributes.body
van defensar que la sobirania havia de residir no més en les Corts.

# data[].attributes.body
Van acceptar la sobirania compartida entre la Corona i les Corts

# data[].attributes.body
A la mort de Ferran VII va heretar la corona la seua filla, la reina Maria Cristina va assumir el tron com a regent. Els liberals hi van van donar suport, però els absolutistes van proclamar com a rei a Carles Maria Isidre, la qual cosa va provocar una guerra civil.

# data[].attributes.body
Ferran VII havia promulgat la Pragmàtica Sanció, que anul·lava la llei salica per la qual les dones no podien regnar.

# data[].attributes.body
va ser rei d'Espanya entre març i maig de 1808 i, després de l'expulsió del José I Bonaparte i la seua volta al país, novament des de maig de 1814 fins à la seua mort, exceptuant el breu interval en 1823 en que va ser destituït pel Consell de Regència. Lleno el sucesor de Carles IV y de María Luisa de Parma, deposita por obra del senes partidario en el Motí d'Aranjuez, pocas monárquicas de la misma confiança y popularidades iniciales por parte del poble espanyol. va passar tota la guerra d'Independència pres en Valençay, on inclús arribaria a sol·licitar-li a Napoleó Bonaparte ser fill adoptiu seu

# data[].attributes.body
(Madrid 10 d'octubre de 1830-París 9 de abril de 1904), va ser reina d'Espanya entre 1833 y 1868, gràcies a la derogació del Reglament de successió de 1713 (comunament denominat «Llei Sàlica» tot i que, tècnicament , no ho fos) a per mitjà de la Pragmàtica Sanció de 1830. Això va provocar la insurrecció del infante Carles Maria Isidre, germà de Ferran VII hijo de Isabel II, qui, recolzat pels grups absolutistes (els anomenats «carlins») ja havia intenta proclamar-se rei durant l'agonia de Fernando.

# data[].attributes.body
conegut generalment com Baldomero Esparter, va ser un militar espanyol que va ostentar els títols de príncep de Vergara,todos ells en recompensa per la seua labor en el camp de batalla, en especial en la Primera Guerra Carlina, on la seua direcció de l'Exèrcit isabelí o cristí va ser de vital importància per a la victòria final. Era el menor de huit germans

# data[].attributes.body
Va nàixer el 27 d'abril de 1806 a Palerm. Filla del rei Francesc I de Nàpols. Reina d'Espanya després del seu matrimoni amb el seu tio Ferran VII en 1829 i fins a la defunció d'este en 1833. Va tindre amb ell dos filles, una d'elles seria la futura Isabel II.
La seua influència sobre el monarca va determinar que este abolira en 1830 la Llei Sàlica perquè la seua filla Isabel, poguera regnar. A la mort de Ferran VII, en 1833, va contraure matrimoni secret amb Fernando Muñoz, a qui va anomenar Duc de Riánsares.