# data[].attributes.headline
Оскар Уайльд - одна 

# data[].attributes.body
Оскар Уайльд - одна з найбільш суперечливих фігур в світовій літературі. Унікальний драматург, чудовий есеїст і автор безлічі публіцистичних нарисів, чия творчість була наповнена парадоксами і щедро приправлено блискучим дотепністю і неймовірно тонким почуттям мовних нюансів.

Уайльда сміливо можна назвати майстром художнього слова: його пишні епітети, барвисті метафори і алегорії, сильні і точні повтори, бездоганна вивіреність фраз немов стирають межі між літературою і живописом.

Казка «Щасливий Принц» Оскар Уайльд - яскравий представник філософії естетизму, руху в мистецтві 19 століття, визнавали красу єдино можливою істиною, а гедонізм і почуттєві задоволення - найправильнішим способом життя. Для прихильників естетизму мистецтво не повинно ні наставляти, ні повчати, ні мати будь-яким складним змістом. Його суть - переважання зовнішнього над внутрішнім, пріоритет краси, витонченості та вишуканості оболонки. Уайльд не тільки поділяв погляди естетів, але і намагався донести суть своєї філософії до всіх видають літераторів і митців Європи. Тим парадоксальні особливості казок, що вийшли з-під його пера. Всього Уайльду належать дві збірки казок: «Щасливий принц і інші казки», який вперше був опублікований в 1888 році, і «Гранатовий будиночок», який побачив світ у 1891. Унікальність цих казок полягає в тому, що під бездоганними і вишуканими мовними зворотами і розкішними описами ховається по-справжньому глибокий сенс і спроба донести до читачів певну мораль, підкресливши виняткову важливість духовних цінностей, що естетизму, в загальному, не властиво. Можливо, письменником рухали виключно батьківські почуття (казки він складав для своїх синів, Вівіана і Сирила), які змусили його дещо переосмислити суть буття, а може бути, це був не більше ніж на рідкість вдалий літературний експеримент - обидва версії досить правдоподібні. Однак і на сьогодні казки Оскара Уйальда анітрохи не втратили своєї актуальності.

# data[].attributes.headline
Чому цю казку варто прочитати дорослим

# data[].attributes.subject
Чому цю казку варто прочитати дорослим

# data[].attributes.body
Якщо целосообразность ознайомлення з цією казкою дітей раннього віку під питанням, то дорослі здаються явною цільовою аудиторією для будь-яких творів Оскара Уайльда. Поза всяким сумнівом, його власні діти захоплено слухали батьківським розповідям - на думку сучасників, його мова була «легка, красива, цікава». Але ось чи розуміли вони все до кінця? Для тих, хто далекий від філологічних вишукувань - шанс вибратися з шкаралупи байдужості і відстороненості, куди сьогодні заганяє себе більшість людей, і згадати, що поруч завжди є ті, кому потрібна увага і допомога.

Своїм твором Уайльд хотів оспівати Його Величність Красу - однак без моралі все ж не обійшлося, що насправді прекрасно. Якщо кожен прислухається до ретельно прихованого в казці заклику стати добрішими і людянішими, можливо, і настане той день, про який драматург писав у своєму трактаті «Душа людини за соціалізму» «коли кожен член суспільства буде учасником загального достатку і благополуччя». Казка «Щасливий Принц», зрозуміло, не так серйозна як трактат. Але її сенс не менш глибокий і гуманний.

# data[].attributes.headline
Чому цю казку варто прочитати дітям

# data[].attributes.subject
Чому цю казку варто прочитати дітям

# data[].attributes.body
Зовсім маленькі діти цю казку, швидше за все, не зрозуміють, а старші діти зрозуміють не до кінця, хоча, мабуть, цього і не потрібно. Вишуканий символізм і глибинність сенсу явно не були розраховані на дитячий вік, тому батькам рекомендується робити наголос не на це.

Крім захоплюючих і таємничих описів далеких країн, які напевно зачарують вразливі і сприйнятливі дитячі уми і серця, малюків напевно зачепить сумна історія Принца і Ластівки, на прикладі якої нескладно пояснити дитині важливість таких цінностей як щедрість, любов, доброта, альтруїзм і самовідданість, якими в сьогоднішньому суспільстві, на жаль, часто нехтують. Можливо, діти і не усвідомлюють сенс казки відразу ж - але їх ранимі душі вона, безсумнівно, зачепить і змусить задуматися про пристрій навколишнього світу і характерах живуть поруч людей.

# data[].attributes.headline
Оскар Уайльд

# data[].attributes.subject
Оскар Уайльд

# data[].attributes.body
Оскар Уайльд - одна з найбільш суперечливих фігур в світовій літературі. Унікальний драматург, чудовий есеїст і автор безлічі публіцистичних нарисів, чия творчість була наповнена парадоксами і щедро приправлено блискучим дотепністю і неймовірно тонким почуттям мовних нюансів.

Уайльда сміливо можна назвати майстром художнього слова: його пишні епітети, барвисті метафори і алегорії, сильні і точні повтори, бездоганна вивіреність фраз немов стирають межі між літературою і живописом.

Казка «Щасливий Принц» Оскар Уайльд - яскравий представник філософії естетизму, руху в мистецтві 19 століття, визнавали красу єдино можливою істиною, а гедонізм і почуттєві задоволення - найправильнішим способом життя. Для прихильників естетизму мистецтво не повинно ні наставляти, ні повчати, ні мати будь-яким складним змістом. Його суть - переважання зовнішнього над внутрішнім, пріоритет краси, витонченості та вишуканості оболонки. Уайльд не тільки поділяв погляди естетів, але і намагався донести суть своєї філософії до всіх видають літераторів і митців Європи. Тим парадоксальні особливості казок, що вийшли з-під його пера. Всього Уайльду належать дві збірки казок: «Щасливий принц і інші казки», який вперше був опублікований в 1888 році, і «Гранатовий будиночок», який побачив світ у 1891. Унікальність цих казок полягає в тому, що під бездоганними і вишуканими мовними зворотами і розкішними описами ховається по-справжньому глибокий сенс і спроба донести до читачів певну мораль, підкресливши виняткову важливість духовних цінностей, що естетизму, в загальному, не властиво. Можливо, письменником рухали виключно батьківські почуття (казки він складав для своїх синів, Вівіана і Сирила), які змусили його дещо переосмислити суть буття, а може бути, це був не більше ніж на рідкість вдалий літературний експеримент - обидва версії досить правдоподібні. Однак і на сьогодні казки Оскара Уйальда анітрохи не втратили своєї актуальності.

# data[].attributes.headline
Є казки для самих ма

# data[].attributes.body
Є казки для самих маленьких. Є казки просто для маленьких. Є казки для школярів. А є казки, які повинен прочитати кожен незалежно від віку - настільки вони красиві і в той же час надзвичайно життєві, і кожна їх фраза наповнена змістом. Саме такими казками прославився ірландський письменник і драматург Оскар Уайльд. Його казки «День народження Інфанти», «Рибак і його душа», «Хлопчик-зірка» та інші вражають глибиною і заворожують.

Казка «Щасливий Принц» - одна з найвідоміших казок Уайльда і, мабуть, одна з небагатьох його творів, які відрізняються оптимізмом, навіть незважаючи на досить сумний кінець. І щоб зрозуміти, для кого вона була написана, і згадати про справжні цінності, хочеться перечитувати її знову і знову.

# data[].attributes.headline
«Щасливий принц». Чари і парадокси

# data[].attributes.subject
«Щасливий принц». Чари і парадокси

# data[].attributes.body
Якщо читати казку вперше, мимоволі можна подумати, що вона належить перу Ганса Християна Андерсена, оскільки сюжетна канва напрочуд схожа: говорить ластівка, улетающая в теплі краї, статуя, яка вміє мислити і відчувати, самопожертву і самовідданість головних героїв, сумний, але в той Водночас на подив світлий кінець, чітко простежується релігійний мотив. Однак стилістика твору змушує в цьому засумніватися: розкішні описи, тяжіння до пишності Сходу, демонстрація багатого володіння мовою хоч і були властиві талановитому данцеві, але такого ревного поклоніння матеріального світу за ним не спостерігалося.

Дійсно, то мистецтво, з яким Оскар Уайльд використовує епітети, вражає: статуя Щасливого Принца не просто кам'яна або бронзова - вона золота, та ще й прикрашена сапфірами і рубінами. Ластівка не просто ганялася за метеликом - він був «великим і жовтим», бурульки - «блискучими кришталиками», а опису єгипетських пейзажів і зовсім справжнє свято для літературного гурмана.
При цьому не можна не відзначити бездоганний смак Уайльда: текст не відчувається ні перевантаженим, ні надмірним, ні виснажливим. Кожне слово знаходить рельєф і повноцінну форму, народжуючи дивовижно яскраві образи. І в цьому - секрет такого успіху як цієї, так і інших творів письменника. Казка «Щасливий принц» заворожує красою і витонченістю мови, що неможливо не визнати. Що стосується ідеї і сюжету, то навіть в такому жанрі як казка проявляється знаменита тяга Оскара Уайльда до парадоксів, причому не стільки змістовного, скільки смислового плану. Як Принц, який за все життя не знав не те що горя, а мало-мальськи неприємностей, виявився після смерті настільки чуйним і розуміючим, де вільна Ластівка навчилася настільки аристократичної салонної балаканини, і чому вона, настільки безтурботна і легка на підйом, несподівано вирішила пожертвувати собою заради добра - це питання сюжетного плану, відповіді на які кожен може знайти без праці: досить просто перечитати казку кілька разів. Парадокси казки - в її ідеї.

Навіть незважаючи на те, що Уайльд виступав за відокремлення мистецтва від моралі і вважав, що література повинна бути більше розважальної, ніж повчальною, в цій казці не обійшлося без осуду людський черствості і байдужості, висміювання людський тяги до слави і пошани, вихваляння доброти, щедрості і самовідданості і визнання душі як найвищої цінності та основи людяності як такої. Однак парадокс полягає в тому, що визнаючи виняткову важливість духовного начала, письменник нібито відмовляє йому в красі. Добре серце принца чомусь виявляється олов'яним, віддана і хоробра Ластівка - всього лише «мертвим птахом» без будь-яких епітетів, а потрапити до престолу Господнього Принц зміг тільки коли позбувся всього свого позолоти. Уайльд немов намагається донести до читача думку, що суть краси всього лише в красі, а істина і душа завжди непривабливі і непоказні. Чому письменник відкидає думку про те, що і форма, і зміст можуть бути однаково прекрасні - загадка. Можливо, причиною цього стали важкі внутрішні суперечності, які мучили драматурга протягом усього життя і які він так і не зміг вирішити, коли його життя настільки сумно обірвалася.