# data[].attributes.body
Skriftspråket:
Mindre variasjon i offisielt språk, men mer variasjon i sms, blogg og sosiale medier.
Vil det offisielle  framtidsscenarioet med to likestilte skriftlige målformer vare?

Talemålet:
• Mindre dialektvariasjon totalt i det norske språksamfunnet (regionalisering).

• Mer toleranse for ikke-standard-talemål  i formelle situasjoner (jf. den nye mediesituasjonen).

• Talemålet i resten av landet vil i mindre grad enn i dag være sterkt lokalt farga, men mer preget av talemålet i de regionale sentra.

# data[].attributes.body
Språkrådet opprettes.
"På samfunnsområder som preges av internasjonalisering, skal bruken av norsk sikres. Bokmål og nynorsk skal dyrkes og normeres som levende kulturspråk."

Her er det altså vern av begge de norske målformene som står i fokus, og ingenting blir sagt om en framtidig sammensmelting.

# data[].attributes.body
• Den store variasjonen i de norske skriftnormene er et resultat av samnorskpolitikken.

• Systemet med hoved- og sideformer er knyttet til samnorskprosjektet (eksempler fra offisielle normer i 2000):

klammeformer er enten

§ former som en gjerne vil ha inn, men ikke våger å slippe løs i lærebøker ennå; f.eks. bokmål [ho], [åffer] / [korfor] eller

§ former som en gjerne vil ta bort, men som mange synes det er bittert å gi opp; f.eks. nynorsk såkalt i-mål: [beini]

• Arbeidet med å redusere valgfriheten startet på 1990-tallet, men ble først fullført etter at det nye Språkrådet var etablert i 2005

# data[].attributes.body
Skriftspråket:
• Den interne språkstriden avblåst: Nå er det kampen mot den ytre trusselen som gjelder!

• Debatt da Norsk språkråd ville drive norvagisering, dvs. nasjonalisering av     stavemåten av fremmedord.

• Toppet seg under den såkalte Beiken-feiden i 2004, da rådet bl.a. vedtok at man kunne skrive både racket og rekkert, server og sørver/sørvar.

# data[].attributes.body
Skriftspråket:
• 1981: Liberaliseringsvedtaket (bokmål): Norsk språkråd gjeninnfører former som har tradisjon i skriftspråket og som er levende i litteratur og tale, men som ble fjernet fra skriftlig bokmål i 1938.

• Fra 1983: debatt om ordforrådet i nynorsk, spesielt såkalte anbehetelse-ord. Varsom liberalisering flere ganger i løpet av 1980- og 1990-årene.

Talemålet:
• 1981: NRK mister sitt monopol, og det åpnes for mer unormert tale i massemedia. Resultat: Større offisielt mangfold både i skrift og tale enn før.

# data[].attributes.body
• 1965: En arbeiderpartioppnevnt komité: "Det er uheldig at ordformer som både har tradisjon i skriftspråket og som er levende i litteratur og tale, utelukkes fra den offisielle rettskrivning."

• Omlegging av den offisielle språkpolitikken: nytt  språknormeringsorgan i 1972 − Norsk språkråd.

• Mandat: følge utviklingen av norsk skriftspråk og talespråk og på dette grunnlag fremme samarbeid i dyrkingen og normeringen av våre to målformer og støtte opp om utviklingstendenser som på lengre sikt fører målformene nærmere sammen.

# data[].attributes.body
1951: Opprop fra foreldreaksjonen:
"Har De lest Deres barns skolebøker?  Er De klar over Deres barns sprogvanskeligheter i skolen? Er De klar over at Stortinget er i ferd med å opprette en sprognevnd med det oppdrag å blande landsmål og riksmål til det som kalles samnorsk? Dette nye sprog, samnorsk, skal gjennem en ny læreboknormal innføres i skolene."

1952: Norsk språknemnd ble opprettet.
Mandat: nemda skulle gi veiledning i språkspørsmål og jobbe for tilnærming mellom de to skriftspråkene.

1954: Foreldreaksjonen mot samnorsk samlet over 400.000 underskrifter i protest mot samnorsk, i tillegg til at de organiserer retteaksjoner i lærebøkene.

# data[].attributes.body
Før krigen: statig fremgang mot samnorsk
Under krigen:
• Argument for nynorsk  og reform av bokmålet før krigen: fornorsking (bokmålet var "halvdansk")

• Under krigen: nynorsken "usynlig" i illegal presse

• Flere markante motstandskjemper var bokmåls-/riksmålsbrukere (bl.a. N. Grieg, A. Øverland, I. Hagerup)
Etter krigen: bokmålet var norsk nå

# data[].attributes.body
Obligatoriske forandringer berørte bare skrivemåten, ikke talemåten. (slide s. 7) Da de valgfrie reformene i 1917 ikke slo igjennom, planla reformtilhengerne en ny reform: 1938-reformen. Denne reformen inneholdt at de valgfrie reformene i 1917 skulle nå bli obligatoriske (den store samnorsk-reformen).

# data[].attributes.body
01: Landsmål får en offisiell norm: Hægstadnormalen, en lett revidert versjon av Aasens landsmål + en halvoffisiell: midlandsnormalen (Garborg), som bygde på vesttelemål.

07: endelige punktum for skriftspråkfellesskapet mellom Danmark og Norge, fordi sentrale danske former ble fjernet. Heretter har Norge to norske skriftspråk: landsmål og riksmål. Eksempler for endringer i 07-reformen: 1. innføring av har konsonant i mange ord: kake for kage, ut for ud, mat for mad. 2. Bort med endingen -e i ubestemt flertall substantiv: heste til hester, mange huse til mange hus. 3. Bort med endingen -ede i preteritum for svake verb: kastede til kastet, boede til bodde, naaede til naadde.

# data[].attributes.body
• Skrift.- og opplesningsspråk før 1887: «Han bryder sig ikke om at broderen raaber og leder.»

• Vedtaket i 1887 om at elevene ikke lenger skulle uttale ordene akkurat slik som de ble skrevet, gjorde det vanskelige enn før å lese dansk:

• Ny uttale etter 1887 «dannet dagligtale»): «Han bryr sig ikke om at broren roper og leter.»

• I 1892 ble en del av disse uttaleformene tatt inn i Nordahl Rolfsens lesebok, men ikke før i 1907 sa man endelig farvel til det gamle norsk-danske skriftspråksfellesskapet.

Etter 1900

• Fra 1907 er det naturlig å regne norsk riksmål som et eget skriftspråk forskjellig fra dansk.

# data[].attributes.body
– I 1892 fikk skolestyret i hver kommune selv avgjøre om de ville innføre landsmål i skolene.

Før skolestyret avgjorde saken, kunne det holdes rådgivende folkeavstemning (der også kvinner – for første gang i Norge – hadde stemmerett).

# data[].attributes.body
Jamstillingsvedtaket: I 1885 vedtok Stortinget at landsmålet offisielt skulle sidestilles med det dansk-norske skriftspråket.

# data[].attributes.body
Lov om opplesingsnorm: Normen for udtale og oplæsning er det «dannede talesprog», d.e. den udtale, som i hver landsdel er den sedvanlige i dannede folks omhyggelige, men ukunstlede dagligtale…

# data[].attributes.body
Lov om undervisningsspråk:

«Undervisningen i Almueskolen bør saavidt muligt meddeles paa Børnenes eget Talesprog».

# data[].attributes.body
Skriftspråk: gikk fra svansk til finsk vs. fra dansk til fornorsket dansk + nynorsk. Svensk og finsk er to forskjellige språk, mens dansk og bokmål var som to former for skandinaviske dialekter.

# data[].attributes.body
Knudsen mente det var urealistisk å lage et nytt skriftspråk som ikke inkluderte den dansk-norske tradisjonen. Han ønsket derfor å bygget et nytt skriftspråk på den norske uttalen av dansk - det skulle speile norske talemåte.

# data[].attributes.body
I 1840-årene reiste også Ivar Aasen rundt i Norge for å samle inn dialekter, han undersøkte dem. Målet med dette var å lage et nytt norsk skriftspråk. Men han unngikk byene fordi der var det for stor innflytelse av dansk i talemålet, mente han. I

1848 ga han ut Det norske Folkesprogs Grammatik, og i 1850 kom Ordbog over det norske folkesprog.

# data[].attributes.body
Det var i 1840-årene Asbjørnsen og Moe samlet inn norske folkeeventyr og gav dem ut. Tekstene var ren dansk i rammefortellingene, men hadde innslag fra norsk talemål både i ordvalg og setningsoppbygging.

Presten Magnus B. Landstad og Olea Crøger samlet også inn tekster. Men disse tekstene var folkeviser fra Telemark. Dialekten ble beholdt så og si helt likt som i visene.

# data[].attributes.body
Historikeren Peter Andreas Munch ønsket å basere skriftspråket på én bestemt dialekt, og samtidig kunne vise tydelig slektskapet med norrønt språk.

# data[].attributes.body
Johan Sebastian Welhaven derimot ønsket å beholde det danske skriftspråket. Han kritiserte også Wergeland for å bruke særnorske og "udannede" ord.

# data[].attributes.body
Henrik Wergeland var med på å utløse språkdebatten ved å ta i bruk norske ord og utrykk.

# data[].attributes.body
Ønsket om et eget språk sto sterkt etter grunnloven ble etablert. Dansk skriftspråk, men norske dialekter. Den store debatten omhandlet om det nye skriftspråket skulle baseres på dialektene eller en fornorsking av dansken. På denne tiden ble språket ofte ansett som det fremste kjennetegnet på en nasjon. Folket og folkekulturen ble sett på som kjernen i nasjonen. Jakten på "det norske" startet.