# data[].attributes.body
ПАМ’ЯТКА

«Правила написання креативного есе»

1. Тільки позитивна мова (описувати краще те, що є, а не те, чого немає).

2. Слова-зв’язки (вони допомагають плавно переходити з однієї частини до іншої).

3. Різна структура речень. (Читати речення однакової структури нудно. Додайте кілька інверсій. Складіть речення різні завдовжки.)

4. Зрозумілі слова. (Розумійте значення слів, які ви вживаєте в есе. Ви пишете, щоби вразити змістом, а не словниковим запасом. Вишуканість гарна, але в міру.)

5. Різні слова (Використовуйте синоніми.)

6. Лаконічність.

7. Кожне слово важливе (без повторів; кожне речення має нести унікальний зміст).

8. Активна життєва позиція.

# data[].attributes.headline
Спільні й ві

# data[].attributes.body
Спільні й відмінні ознаки твору-роздуму й есе.

За змістом і формою есе співвідноситься із твором-роздумом, однак перед його автором стоїть складніше завдання: спонукати читачів до роздумів, завдяки переконливості та яскравості викладу викликати в них емоційний відгук на прочитане. Есе, як і будь-який вид твору, вимагає творчого осмислення теми, але найважливіше в ньому — авторська позиція, особисте бачення проблемної ситуації та способів її вирішення, засноване на знанні матеріалу і власному інтелектуальному досвіді. В есе необхідно чітке визначення проблеми, у трактуванні якої принципово важлива авторська аргументація з елементами самостійного аналізу.

Есе

Есе — художньо-публіцистичний жанр або вид творчої роботи з довільною композиційною побудовою. Дозволяє використовувати в побудові фраз різні прийоми, що підсилюють вплив на читацьке сприйняття: інверсію, антитезу, асоціативні ряди, метафоричні узагальнення, іронію та інші види іносказання. Заключна частина есе не завжди містить висновок.

В есе відбивається суб’єктивна авторська позиція щодо порушеної в темі проблеми. В есе доречне вживання припущень, риторичних питань, фразеологізмів. Вони надають мові експресивності й стилістичної виразності.

Формі есе властиво міркування з елементами аналізу.

Мета есе — спонукання читачів до роздумів.

Твір-роздум

Твір-роздум — творча робота на задану тему, що має чітку структуру з обов’язковим вступом, змістовною частиною і висновком.

У творі ця тема піддається об’єктивному аналізу.

* Форма твору залежить від його типу: оповідання, опису, міркування, порівняльної характеристики або аналізу художнього тексту.

# data[].attributes.body
Есе — невеликий за обсягом прозовий твір, що має довільну композицію і висловлює індивідуальні думки та враження з конкретного приводу чи питання, не претендує на вичерпне й визначальне трактування геми.

Визначальними рисами есе є незначний обсяг, конкретна гема, дана в підкреслено вільному, суб’єктивному її тлумаченні, вільна композиція. Як правило, есе виражає нове, суб’єктивне слово про щось. Стиль есе відрізняється образністю, афористичністю, використанням нових поетичних образів, свідомою настановою на розмовну інтонацію й лексику. Для есе характерне використовування численних засобів художньої виразності: метафор, алегоричних образів, символів, порівнянь.

На першому плані есе — особа автора, його думки, відчуття, ставлення до світу. Це головна установка твору.

# data[].attributes.body
https://www.youtube.com/watch?v=QABy6U3Xjkw

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Краса та Мудрість у Кожному з Нас

# data[].attributes.attachment_link.title
Все в Твоїх Руках - східна притча...

# data[].attributes.headline
МАТЕРІАЛИ ДЛЯ НАПИСАННЯ ЕСЕ

# data[].attributes.subject
МАТЕРІАЛИ ДЛЯ НАПИСАННЯ ЕСЕ

# data[].attributes.headline
Леся Українка

# data[].attributes.body
Леся Українка

# data[].attributes.body
Одним із провідних модерністичних жанрів стає новела, яка зазнає

численних модифікацій,

пов’язаних зі зміною творчої манери письменників.  Виникає так звана

синтетична новела

«мініатюрний прозовий твір", у якому з особливою силою виявилася тенденція до синтезу в літературі

здобутків суміжних мистецтв.

Насамперед  – музики і живопису...»

Спорідненість характеру виконання

з іншими видами мистецтва, зокрема

живопису й музики, породила такі

малі літературні жанри,

як:

етюд, ескіз  (нарис), шкіц, арабеска,

панорама, акварель, образок,

картина,

фотографія з життя

,

фрагмент

,

ноктюрн

,

студія

,

силует

Одним із найцікавіших жанрів є

літературний образок

Образок  –

невеликий за обсягом прозовий твір,  основою якого є ескізне зображення

певної події або сцени, пластичний

опис ситуації .  Поширення набув

у ІІ пол. ХІХ ст. у творчості реалістів

та натуралістів http://eprints.zu.edu.ua/11983/1/%D0%A1%D0%B8%D0%B4%D0%BE%D1%80%D0%B0%D0%BA.pdf

# data[].attributes.headline
Твір на тему Осінні замальовки (твір з елементами опису природи)     Осінні замальовки (твір з елементами опису природи)    

# data[].attributes.subject
Твір на тему Осінні замальовки (твір з елементами опису природи)     Осінні замальовки (твір з елементами опису природи)    

# data[].attributes.body
Твір на тему Осінні замальовки (твір з елементами опису природи)      Осінні замальовки (твір з елементами опису природи)

Я стою під дощем. Навколо мене немає жодної людини, а я чекаю. Чекаю, коли під вагою теплих крапель жовто-червоний кленовий лист впаде мені під ноги і весь залитий сльозами бездушно видихне останню порцію спогадів про тепле літо... Він падав дуже довго, кружляючи в повітрі, мов не хотів лежати на землі, а бажав залишитися на тонкій гілочці дерева. Де-не-де ще залишались зелені листочки, але красива осінь вже вишивала клени червоним, жовтим, срібним, золотим. Листочки ніби просили: «Виший нас зеленим, нам хочеться жити». Але осінь все далі й далі тягла золотаву нитку. Проте дерева хапалися за кожний листок, бо не хотіли скидати свій наряд.
Дмухнув теплий вітер, переплутав моє волосся, схопив мене за руку й повів кудись далеко-далеко. «Я не хочу йти», — кричала я йому, але вітер впевнено підштовхував мене все далі й далі. Я йшла по листю, воно котилося переді мною, ніби вказуючи дорогу. Нахиляючись і хапаючи перші-ліпші листочки, я все заглиблювалась у парк, аж доки не дісталась до невеличкого озерця, що сховалось у самому куточку. Воно не було спокійним, як влітку. Розбурхане осіннім дощем, кидало свої хвильки на берег. Вони бились одна об одну і аж постогнували. Раптом вітер вщух на мить, і втомлені хвилі заспокоїлись, зупинили свій біг. Плесо озера стало темним і гладким, тільки листочки, що так привітно підстрибували переді мною щойно, нерухомо лежали на воді. Всіх розквартирувала хазяйка Осінь.

# data[].attributes.headline
Малі епічні жанри

# data[].attributes.subject
Малі епічні жанри

# data[].attributes.attachment_link.title
Google Перекладач

# data[].attributes.attachment_link.description
У безкоштовному сервісі Google можна миттєво перекладати слова, фрази й веб-сторінки з української понад 100 мовами та навпаки.

# data[].attributes.headline
Твір-міркування

# data[].attributes.subject
Твір-міркування

# data[].attributes.attachment_link.title
Як писати твір | Довідник школяра - кращі шкільні уроки по всім предметам

# data[].attributes.attachment_link.description
Твір (або твір міркування) - це висловлювання про причини якостей, ознак, подій. У

# data[].attributes.headline
Тарасові
стовпи

Допитливий,
вразливий, цікавий до всього маленький Тарас Шевченко не вдовольнявся
звичайними забавками своїх однолітків. Його вабив довколишній світ, у якому
стільки незрозумілого, загадкового і дивного. Хлопчик виростав мовчазний ,
завжди замислений. Ніколи не тримався хати, а все бував десь на природі: то він
в бур’янах, то в полі, то в лісі, то у степу, то до річки біжить, але ніколи не
сидить на місці. Одного разу навіть ходив шукати залізних стовпів ,
що десь підпирають небо, про це я вам і розповім.

          Залізні
стовпи…Почалося все з раннього дитинства. Малий ще з колиски чув про них від
матері з казок. Закортіло піти розвідати, де вони, ті стовпи. Тарас раніше не
бачив,  що знаходиться за горою, от і
вирішив – саме там вони стоять. Взяв і пішов, 
ні з ким не порадившись, не зібравшись до ладу. Довго чимчикує,  довго, аж заморився вже. Коли бачить: пастух
череду жене, та й питає його::

     
– Не знаєш, де тут стовпи, що підпирають небо?

-       
Хм… Де ж ти хлопче про
них чув?! – сміється пастух. Образився Тарас – нічого не сказав. Смеркається …
Дійшов уже до вершини гори, дивиться, міркує. А гора така величезна, що й за
ніч на вершину не піднятися. Кепські справи – треба повертатися назад. Йде
хлоп’я, та й не знає, не відає, що не в Кирилівку поспішає, а в Моринці. Вже й
сонце зайшло і ніч настала. На другий день приходить в село. Очам своїм не
вірить: нічого не впізнає. А вдома в той час усі сльози виплакали,
та робити нічого:  вже урожай достиг, тож
слід у поле поспішати. Поїхав  батько в
Моринці – серпи брати. Коли зирк -посеред дороги якийсь приблуда йде  як з хреста знятий,
придивився -  аж то Тарас. 

Та вже ж і на
горіхи перепало йому:  всі
сварять, плачуть. А дід з печі ледь чутно бурмоче: «З тебе хлопче виросте щось:
або велике ледащо, або велика Людина». 

(Таїсія Мамчак. 6 клас)

# data[].attributes.subject
Тарасові
стовпи

Допитливий,
вразливий, цікавий до всього маленький Тарас Шевченко не вдовольнявся
звичайними забавками своїх однолітків. Його вабив довколишній світ, у якому
стільки незрозумілого, загадкового і дивного. Хлопчик виростав мовчазний ,
завжди замислений. Ніколи не тримався хати, а все бував десь на природі: то він
в бур’янах, то в полі, то в лісі, то у степу, то до річки біжить, але ніколи не
сидить на місці. Одного разу навіть ходив шукати залізних стовпів ,
що десь підпирають небо, про це я вам і розповім.

          Залізні
стовпи…Почалося все з раннього дитинства. Малий ще з колиски чув про них від
матері з казок. Закортіло піти розвідати, де вони, ті стовпи. Тарас раніше не
бачив,  що знаходиться за горою, от і
вирішив – саме там вони стоять. Взяв і пішов, 
ні з ким не порадившись, не зібравшись до ладу. Довго чимчикує,  довго, аж заморився вже. Коли бачить: пастух
череду жене, та й питає його::

     
– Не знаєш, де тут стовпи, що підпирають небо?

-       
Хм… Де ж ти хлопче про
них чув?! – сміється пастух. Образився Тарас – нічого не сказав. Смеркається …
Дійшов уже до вершини гори, дивиться, міркує. А гора така величезна, що й за
ніч на вершину не піднятися. Кепські справи – треба повертатися назад. Йде
хлоп’я, та й не знає, не відає, що не в Кирилівку поспішає, а в Моринці. Вже й
сонце зайшло і ніч настала. На другий день приходить в село. Очам своїм не
вірить: нічого не впізнає. А вдома в той час усі сльози виплакали,
та робити нічого:  вже урожай достиг, тож
слід у поле поспішати. Поїхав  батько в
Моринці – серпи брати. Коли зирк -посеред дороги якийсь приблуда йде  як з хреста знятий,
придивився -  аж то Тарас. 

Та вже ж і на
горіхи перепало йому:  всі
сварять, плачуть. А дід з печі ледь чутно бурмоче: «З тебе хлопче виросте щось:
або велике ледащо, або велика Людина». 

(Таїсія Мамчак. 6 клас)

# data[].attributes.headline
Новела і оповідання

# data[].attributes.subject
Новела і оповідання

# data[].attributes.body
(порівняння)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Вперше визначення "новела" з'явилося в Італії, де вже у ХІІІ столітті набули поширення невеликі оповідання. У ХІV столітті Джованні Боккаччо у своєму знаменитому "Декамероні" (1350-1353, вид. 1471 р.) - збірці реалістичних новел, об'єднаних загальними гуманістичними ідеями - продовжив новелістичні традиції, збагативши цей літературний жанр новим змістом. За словами Гете, новела "це ніщо інше, як нечувана подія, що сталася" (Розмови з Еккерманом, 25 січня 1827 року). Новела за обсягом нагадує оповідання, що іноді спричинює ототожнення цих жанрів.

Італійська, французька, іспанська новела зародилася ще в добу Відродження, американська новела - у другій половині ХVІІІ століття.

Новела як прозовий жанр близька до оповідання. Але якщо оповідання дає ширшу й докладнішу картину життя, наближаючись до повісті, а події розвиваються порівняно спокійно й у хронологічній послідовності, то новела - це дуже короткий твір переважно про одну якусь надзвичайну подію, що стала поворотною в долі персонажа чи кількох головних персонажів. Дія в ній напружена, розвиток сюжету драматургічно стрімкий, гостро конфліктний, із різкими зламами. Новелу іноді образно називають сестрою драми, а властива їй лірична атмосфера й філософська заглибленість у явища життя зближує новелу з ліричним віршем. Таким чином, новела, будучи за жанром епічним твором, поєднує в собі й ознаки лірики та драми. Їй властиві точний, виразний і багатозначний штрих, наскрізна деталь, що передає потрібні авторові думки та настрої, лаконізм в усьому, велика економність у застосуванні художніх засобів.

Розрізняють новели подій, новели з настроєвим, психологічним сюжетом.

Загострюємо увагу учнів на спільних та відмінних рисах між оповіданням і новелою як малими епічними жанрами.
Особливості оповідання:

зображення однієї чи двох подій із життя головного героя;

розповідний спосіб викладу художнього матеріалу;

нетривалий час дії;

основних дійових осіб три-чотири;

стислість описів і розповіді про події та персонажів;

прозова форма;

невеликий обсяг.

Особливості новели:

побудова сюжету на основі справжньої, невигаданої події;

конфлікт більш загострений, аніж в оповіданні, події розвиваються напруженіше , динамічніше;

часті раптові повороти дії;

парадоксальність ситуацій;

несподівана розв'язка;

посилена увага до окремих художніх деталей;

стислість розповіді про події та персонажів;

нетривалий час дії;

основних дійових осіб дві-три;

прозова форма;

невеликий обсяг.

Учні пригадують, що їм відомо про малі епічні жанри, які вказують на близькість літературного твору до музичних (ноктюрн, імпровізація, фантазія, арабеска), живописних (етюд, ескіз, образок, малюнок, акварель та ін.) жанрів.

НОВЕЛЕТА - дуже стисла новела, невеликий (іноді в кілька рядків) розповідний твір, переважно про якийсь незвичний життєвий випадок. Новелетами є, наприклад, "Вогники" В. Короленка, "Лан" В. Стефаника, цикли С. Васильченка "Крилаті слова", "Чапай" Ю. Яновського.

До жанру новелети часто звертались імпресіоністи та модерністи (П. Альтенберг та ін.).

ФРАГМЕНТ - уривок якогось твору чи рукопису. Фрагментарна, тобто уривчаста побудова властива багатьом кіносценаріям, а також деяким художньо-літературним творам ("Вершники" Ю. Яновського, "Над Черемошем" М. Стельмаха тощо).

ОБРАЗОК ЛІТЕРАТУРНИЙ - невеликий прозовий твір, часто близький до нарису, побудований на матеріалі якогось конкретного життєвого факту або події. Для образків характерне ескізне зображення персонажів кількома яскравими штрихами, а також малорозвинений сюжет. "Галицькими образками" назвав І. Франко одну зі збірок своїх творів.

Підзаголовок "образок" стоїть під назвами творів М. Коцюбинського "Пе коптьор" і "Відьма".

ЕТЮД (студія) - невеликі самостійні літературні зарисовки, переважно безсюжетні ("Цвіт яблуні", "Невідомий" М. Коцюбинського).

ЕСКІЗ - мистецтвознавчий термін, що найчастіше вживається у живописі й означає незакінчений малюнок, попередній загальний начерк майбутньої картини або якоїсь її частини. Втім, подеколи ескізом називають також підготовчі матеріали, які передують написанню завершеного художнього твору або дослідження.

Іноді в значенні ескізу вживають терміни "начерк" і "зарисовка".

АКВАРЕЛЬ - твір, у якому зорові враження переважають над іншими.

# data[].attributes.attachment_link.title
Вивчення новели на уроках зарубіжної літератури в школі

# data[].attributes.attachment_link.description
Вперше визначення "новела" з'явилося в Італії, де вже у ХІІІ столітті набули поширення невеликі оповідання. У ХІV столітті Джованні Боккаччо у своєму знаменитому "Декамероні" (1350-1353, вид. 1471 р.) - збірці реалістичних новел, об'єднаних загальними гуманістичними ідеями - продовжив новелістичні традиції, збагативши цей літературний жанр новим змістом.

# data[].attributes.headline
НОВЕЛЕТА - дуже стисла новела, невеликий (іноді в кілька рядків) 
розповідний твір, переважно про якийсь незвичний життєвий випадок. 
Новелетами є, наприклад, "Вогники" В. Короленка, "Лан" В. Стефаника, 
цикли С. Васильченка "Крилаті слова", "Чапай" Ю. Яновського. До жанру новелети часто звертались імпресіоністи та модерністи (П. Альтенберг та ін.).

# data[].attributes.subject
НОВЕЛЕТА - дуже стисла новела, невеликий (іноді в кілька рядків) 
розповідний твір, переважно про якийсь незвичний життєвий випадок. 
Новелетами є, наприклад, "Вогники" В. Короленка, "Лан" В. Стефаника, 
цикли С. Васильченка "Крилаті слова", "Чапай" Ю. Яновського. До жанру новелети часто звертались імпресіоністи та модерністи (П. Альтенберг та ін.).

# data[].attributes.headline
ФРАГМЕНТ - уривок якогось твору чи рукопису. Фрагментарна, тобто 
уривчаста побудова властива багатьом кіносценаріям, а також деяким 
художньо-літературним творам ("Вершники" Ю. Яновського, "Над Черемошем" 
М. Стельмаха тощо).

# data[].attributes.subject
ФРАГМЕНТ - уривок якогось твору чи рукопису. Фрагментарна, тобто 
уривчаста побудова властива багатьом кіносценаріям, а також деяким 
художньо-літературним творам ("Вершники" Ю. Яновського, "Над Черемошем" 
М. Стельмаха тощо).

# data[].attributes.headline
АКВАРЕЛЬ - твір, у якому зорові враження переважають над іншими.

# data[].attributes.subject
АКВАРЕЛЬ - твір, у якому зорові враження переважають над іншими.

# data[].attributes.headline
ЕСКІЗ - мистецтвознавчий термін, що найчастіше вживається у живописі й
 означає незакінчений малюнок, попередній загальний начерк майбутньої 
картини або якоїсь її частини. Втім, подеколи ескізом називають також 
підготовчі матеріали, які передують написанню завершеного художнього 
твору або дослідження. Іноді в значенні ескізу вживають терміни "начерк" і "зарисовка".

# data[].attributes.subject
ЕСКІЗ - мистецтвознавчий термін, що найчастіше вживається у живописі й
 означає незакінчений малюнок, попередній загальний начерк майбутньої 
картини або якоїсь її частини. Втім, подеколи ескізом називають також 
підготовчі матеріали, які передують написанню завершеного художнього 
твору або дослідження. Іноді в значенні ескізу вживають терміни "начерк" і "зарисовка".

# data[].attributes.headline
ЕТЮД (студія) - невеликі самостійні літературні зарисовки, переважно безсюжетні ("Цвіт яблуні", "Невідомий" М. Коцюбинського).

# data[].attributes.subject
ЕТЮД (студія) - невеликі самостійні літературні зарисовки, переважно безсюжетні ("Цвіт яблуні", "Невідомий" М. Коцюбинського).

# data[].attributes.headline
ОБРАЗОК ЛІТЕРАТУРНИЙ - невеликий прозовий твір, часто близький до 
нарису, побудований на матеріалі якогось конкретного життєвого факту або
 події. Для образків характерне ескізне зображення персонажів кількома 
яскравими штрихами, а також малорозвинений сюжет. "Галицькими образками"
 назвав І. Франко одну зі збірок своїх творів. Підзаголовок "образок" стоїть під назвами творів М. Коцюбинського "Пе коптьор" і "Відьма".

# data[].attributes.subject
ОБРАЗОК ЛІТЕРАТУРНИЙ - невеликий прозовий твір, часто близький до 
нарису, побудований на матеріалі якогось конкретного життєвого факту або
 події. Для образків характерне ескізне зображення персонажів кількома 
яскравими штрихами, а також малорозвинений сюжет. "Галицькими образками"
 назвав І. Франко одну зі збірок своїх творів. Підзаголовок "образок" стоїть під назвами творів М. Коцюбинського "Пе коптьор" і "Відьма".

# data[].attributes.headline
Емма Андієвська. Казки-притчі. «Казка про яян». Прихований повчальний зміст твору

# data[].attributes.subject
Емма Андієвська. Казки-притчі. «Казка про яян». Прихований повчальний зміст твору

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Гіпермаркет Знань - перший в світі!

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
українська література

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
емма андієвська

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
казки-притчі

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
казка про яян

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
прихований повчальний зміст твору

# data[].attributes.attachment_link.title
42. Емма Андієвська. Казки-притчі. "Казка про яян". Прихований повчальний зміст твору - Гипермаркет знаний

# data[].attributes.attachment_link.description
Емма Андрієвська (Народилася 1931 року) Емма Андієвська народилася на Донеччині . Особливе місце серед сучасних українських авторів посідає незвичайна письменниця й художниця Емма Андієвська. Чому, запитаєш, незвичайна? Мабуть, ти вже звернув увагу на репродукції 1 її картин , вони й справді не такі, які ти звик бачити.

# data[].attributes.headline
Добірка притч

# data[].attributes.subject
Добірка притч

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Мала Сторінка

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Притча - невелике усне оповідання повчального характеру про якусь життєву пригоду. Вона утверджує перемогу добра, cправедливості. Притчі - це історії, які передаються від серця до серця, відкривають людям почуте, побачене, але найголовніше - душу. Вікова мудрість, що закладена в притчах, перетворює їх на своєрідну книгу життя, яка допомагає нам зрозуміти себе та наше майбутнє.

Пішов раз лев на лови й зустрів мишку. Хотів її з'їсти, вже й лапою надушив. А мишка й каже йому:

- Ой, леве, могутній владарю! Не їж мене, змилуйся наді мною, бідною, маленькою мишкою! Я тобі за те в пригоді стану!
Засміявся лев: За матеріалами: Олена Пчілка. "Годі, діточки, вам спать!" Упорядник О. М. Таланчук. Художник І. І. Литвин. Київ, видавництво дитячої літератури "Веселка",1991 рік, стор. 221.
- Ти мені в пригоді станеш? Якась нещасна мишка - мені, цареві над звірями, у пригоді можеш стати? У якій же це пригоді?
- А хто може теє знати, - каже мишка. - Тільки благаю я тебе - зглянься (змилуйся) наді мною!..
Зглянувся лев, пустив мишку. Подякувала вона й побігла швиденько до своєї нірки.
Коли це, за яким часом, попався лев у тенета (сітка для ловлі звірів, птахів). Б'ється, сердешний, борсається в тенетах, нічого не зробить - ще гірше заплутався в сітку. Аж де не взялась мишка - одну петельку перегризла, другу... Як заходилася (почала швидко робити), то таку дірку в тенетах зробила, що й лев виліз! Тоді мишка й каже левові:
- А що, бачиш, і я, маленька мишка, тобі в пригоді стала!
- Бачу, - каже лев, - віддячила ти мені й навчила мене! Спасибі тобі. Я бачу, що добро, зроблене комусь, сторицею (у багато разів більше) повертається.
Записала Олена Пчілка

* * *
Якось один чоловік почастував вовка хлібом.
- Ну й смачний! - похвалив вовк. А далі питає:
- А де ти його взяв?
- Та де взяв! Землю виорав...
- І все?
- Ні, потім посіяв жито...
- І вже маєш хліб?
- Та ні, - каже чоловік. - Почекав, поки жито зійшло, виросло, поспіло. Потім я його вижав, змолотив, намолов борошна, замісив тісто й аж тоді напік буханців.
- Що смачний хліб, то смачний, - сказав вовк. - Та скільки ж коло нього походити треба!
- Твоя правда, - сказав чоловік. - Клопоту багато. Але без труда нема плода.

Жив в одному селі чоловік, і був у нього син. Чоловік сказав сину:
- Живи так щоб в кожному селі хату мав, щоб кожен день були нові чоботи і всі люди тобі кланялись.
- Як це, батьку, я можу поставити в кожному селі хату, купувати кожен день чоботи і примушувать людей мені кланятись?
Батько сказав:
- Дуже легко, сину! Матимеш в кожному селі доброго товариша, і хату матимеш свою. Кожен день щоб чоботи були нові, потрібно їх щовечора чистити. А вставатимеш рано, раніше за всіх, і люди будуть кланятись і вітатись.

За матеріалами: Українські народні казки у 40 книгах. Батькові поради. Записав, упорядкував і літературно опрацював Микола Зінчук. Оповідач: Задорожній Василь Вікторович (1956 року народження), Потічок, Решетилівський район, Полтавська область. Книга 37. Казки Полтавщини / Запис, упоряд. і літ. опрац. М. Зінчук. - Чернівці: Прут, 2010.

Жив собі в одному селі чоловік, і був у нього один-єдиний син. Та вже такий розумник та красень, що ні в казці сказать, ні пером описать. Батенько душі в ньому не чув, вихвалявся перед сусідами та знайомими.
От хлопець виріс і надумав піти в самостійне життя. Тож прийшов до батька і каже:
- Я вже дорослий, піду в самостійне життя, щастя-долю буду шукати.
Засмутився старий, вирішив умовити хлопця не робити поквапливих кроків. Та все марно, син стояв на своєму. Тоді батько поблагословив його у далеку дорогу і дав таку пораду:
- Якщо хочеш свій вік прожити щасливим і в достатку, то послухай моєї поради: живи так, щоб ти мав у кожному селі хату, на кожен день нові чоботи і щоби щоранку всі люди тобі кланялися.
Задумався хлопець над батьковими словами, а далі й питає:
- Як це я, батьку, можу поставити в кожному селі хату, купувати щодня нові чоботи, ще й примусити всіх людей кланятись?
- Дуже легко, сину! У кожному селі матимеш товариша - будеш і хату мати, де переночувати. А щоб нові чоботи були, треба їх щодня чистити. Відтак на ранок будуть як нові. І вставати треба рано, не лінуватися. Люди побачать, що не лінивий, і будуть кланятись та вітатись.
Хлопець послухав батьківську пораду, та так і живе до цього часу в шані та добрі. А старий батько дуже радий, що його порада стала в пригоді синові.

За матеріалами: Українські народні казки у 40 книгах. Записав, упорядкував і літературно опрацював Микола Зінчук. Оповідач: Швець Наталя Григорівна Гориславці, Кременчуцький район, Полтавська область. Книга 37. Казки Полтавщини / Запис, упоряд. і літ. опрац. М. Зінчук. - Чернівці: Прут, 2010.

Жив собі в одному селі чоловік і був у нього син. От виріс син і надумав піти в самостійне життя. Прийшов до батька і питається:
- Як мені жити далі?
Задумався сивий батько та й каже:
- Слухай, синку, чого міг, я тебе навчав. До роботи різної привчив, Ті ремесла за плечима не носити, майстровитій людині вони завжди згодяться. Якщо хочеш прожити свій вік щасливо в достатку, то слухай ще одну пораду: живи так, щоб мав у кожному селі хату, кожного дня нові чоботи і щоб кожного ранку всі люди з тобою першими віталися.
Подумав-подумав син над батьковими словами та й питає:
- Як же, тату, я можу в кожному селі хату поставити, купувати кожного дня нові чоботи ще й примусити всіх людей мені кланятися?
Засміявся батько і говорить:
- Дуже легко, сину. Матимеш у кожному селі гарного товариша - значить, і свою хату на всі випадки життя. А щоб на кожний день у тебе були нові чоботи, їх треба кожного вечора гарно вичистити, хоч як би ти не був втомлений. І нарешті, вставай, синку, рано, раніше за всіх, і йди на роботу. А коли йтимуть на роботу й інші люди, то всі, хто побачить тебе в роботі, будуть тобі щиро кланятися і вітати тебе.

За матеріалами: Українські народні казки у 40 книгах.Записав, упорядкував і літературно опрацював Микола Зінчук. 211 (4889). Батьківська порада. СУС 915А. Записала Горова Катерина 2008 року. Оповідач: Горова Л. І., Хорошки, Оржицький район, Полтавська область. Книга 37. Казки Полтавщини / Запис, упоряд. і літ. опрац. М. Зінчук. - Чернівці: Прут, 2010.

(Оповідач Ольга Максимів, Бойківщина)

Один чоловік оженився, завів собі сім'ю і мав три сини, та довго щастя не велося, тому що померла його молода жінка. Остався чоловік із трьома діточками, мучився сам та й мусів знайти собі другу дружину. Взяв він молоду дівчину, яка вийшла за нього не по любові, вийшла за старого чоловіка за господарку. І не хотілося їй бути його жінкою, але жила заради господарки і заради дітей: не було в неї своїх діток. Вона переживала, страждала і мучилася, що мусить працювати на чоловікових дітей.
Хотілося їй мати свою дитину. Одного разу вийшла вона на подвір'я, аж зупинився перед нею молодий парубок і почав підмовляти її:
- Слухай, твій чоловік старий. Може б, ми коли-небудь зустрілися з тобою? Ти ж молода, гарна, мучишся заради його дітей. Ти могла б для своєї дитини старатися, а не так мучитися. Працюєш, години вільної не маєш. А для кого?
Розговорилися вони, і молода дружина согрішила. А через деякий народився в неї синок. Батько не дуже приділяв увагу молодій дружині і малому синови, більше дбав про тих, що від першого шлюбу в нього були.
Нелегко було тому хлопчикови. Менших дітей не було, а тоті старші кепкувалися над ним, знущалися. Він усе плакав, жалівся матері, а мати казала:
- Мовчи, це твої старші брати.
А ті хлопці не злюбили його. Але хлопчик ріс розумненьким. Батько і старші хлопці, видно, знали, що він їм не син і не брат, бо почали прозивати його знайдою. А йому то дуже не подобалося, і подумав він: "Піду я з дому, бо недобре мені тут, не потрібний я тут". Мати жаліла свого синочка, але він був упертий і не хотів терпіти, що з нього глузували. І таки вирішив утекти з дому. Пішов, сам не знаючи куди, і зайшов у одне село. Хто його знає, чи далеко було те село від його села, чи близько. Зайшов він у село і чує дзвін у кузні. Заходить туди, а там коваль кує. Поздоровкався він, вклонився чемненько і говорить:
- Прийміть мене, дядечку, на роботу. Я хочу бути ковалем. Подивився на нього старий коваль і каже:
- Сину, ти ще малий, тобі ще бути за підпасича. Але нічого, я тебе прийму, буду вчити, як кувати. Але ти мусиш робити таку роботу, яка для тебе, а робота в кузні важка.
Зостався хлопчик в коваля. Слухав усе, що коваль казав, і все так робив. То ягнята на толоці пас, то корови, а часом забіжить у кузню і придивляється до ковальського ремесла. Побачив коваль, що хлопець має до того хист. Пройшло декілька років його життя в коваля. У нього своїх дітей не було, а в цього хлопця були золоті руки, і вирішив коваль узяти його за свого. Хлопець став на ковальське місце: йому дуже подобався дзвін молота, і приємно йому було, що він робить людям добро. Думав він і про те, що люди, які страждають, потребують його допомоги. А старий коваль допомагав йому, розказував, і він все засвоював.
Пройшли роки, і каже старий коваль:
- Сину, я вже не буду в кузні робити, ставай ковалем на моє місце. А він подумав і каже:
- Ні, піду я радше світ за очі, піду туди, де ніхто не знає, що я виріс в наймах, без батьків.
Пішов він світ за очі і прийшов у чуже, зовсім незнане йому село. Та й думає, за що йому взятися, як стати на ноги, бо прийшов тільки з молотком у ружах. А в тому селі не було коваля і не було кузні, а людям ковальська справа завжди потрібна.
Зайшов він до крайньої хати коло моста. Сказав, що хоче стати в них на роботу і жити в цьому селі. А ще, що він коваль і слава його буде така дзвінка, як удари молота в кузні. Хазяїни посміялися з него, але приміщення для кузні дали. Хлопець підковував їм коней, ремонтував коси, жінкам мотики справляв, люди були вдячні йому і подавали всіляку допомогу.
А хлопець хотів розбагатіти і думає: "Зроблю собі справжню кузню". Пішов у сільську управу, а там йому відмовили. Сказали:
- Ти приїжджий, ми не знаємо тебе. Дай якесь посвідчення, що ти дійсно з такого-то села, щоб ми могли відшукати тебе, як буде треба.
А там недалеко був міський коваль, який не хотів, щоб у цему селі був свій коваль, і дуже йому шкодив. Але хлопець був упертий, добре робив ковальські речі і робив їх за дешевшу ціну, то й зостався працювати в тому селі.
Був він і добрий хазяїн, усе відкладав гроші: дрібні копійки розтрачав, а більші гроші складав. І таки зробив собі добру кузню, купив трохи поля. І люди були ним задоволені.
А потім захотів молодий коваль оженитися. Знайшов собі гарну дівчину з багатого роду і оженився. Вона поважала його й любила, жили вони з жінкою, і довго не було в них дітей. А потім народила вона близнюків, двох синів, і коваль був дуже радий. Як почали вони підростати, казав він їм:
- Сини мої, учіться ремесла, то будете щасливими і добре проживете. А як доведете себе до того, що зовсім не буде як жити, то підіть у комору: там такий шнурочок висить, то на тому шнурочку повісьтеся.
Сини повиростали, а старий коваль занедужав та й помер. І не були сини такої вдачі, як він, ремесла не вчилися. Вчилися малими в школі, але яка тоді була наука? Один попав у погане товариство, розпився, пропив батькову працю і сам пропав.
А другий теж не хотів працювати, ходив по світі і зовсім збіднів. А батьківське ковадло пустувало, і подумав син: "Вернуся я до батьківського порога і зачну працювати, як мій батько". Але з чого почати, коли нічого немає, - все понищили, все прогуляли? І пригадав він батьківські слова: "Якщо тобі буде зовсім прикро, нічого не роби, лиш повісся на тому шнурку, що в коморі висить." Подумав він, що виходу йому нема, а від людей встидно, і вирішив піти повіситися.
Зайшов до тої комори, а там шнурок засилений висить. Одяг він той шнурок на шию і повісився, а шнурок натягнувся, гак вирвався і з тої діри посипалися гроші - ті гроші, що батько своїм трудом заробив.
Син зрадів і сказав собі: "Буду вже працювати, як працював мій батько, і буду жити, як порядні люди живуть."

За матеріалами: Українські народні казки у 40 книгах. Записав, упорядкував і літературно опрацював Микола Зінчук. Оповідач: Максимів Ольга Петрівна. Тернопіль: Богдан, 2006.​

У батька був їден син. Жив багато. Коли син підріс і вженився, не заставляв його ні до якої роботи - тілко вінчав і хрестив. (Це означає, що він часто бував на весіллях за вінчального батька, а на хрестинах - за кума.) Коли батько постарівся і прийшлося йому вмирати, сказав синови:
- Щоб ти в полі не казав "добрий день" і "Бог на поміч". (Тут йдеться про те, що треба рано виходити в поле на роботу, раніше за інших, щоб не ти вітався з працюючими на полі людьми, а вони з тобою.) І в кожнім селі щоб ти хату мав, і кожної неділі щоб були в тебе чоботи нові. А як прийде тобі до крутого, то завішайся на той кілок, що в коморі.
Син почав у кожнім селі будувати хату і кожної суботи нові чоботи шити. І як він то став робити, то збіднів до того, що всю худобу спродав, і хліб, і поле. Тілко одна хата лишилася. Іде він до свого вуйка і каже:
- Тато казав, щоб у кожнім селі хату мати і кожної суботи чоботи нові. А як я почав усе то робити, то так збіднів, що шматка хліба не маю.
А вуйко каже:
- Дурню ти, тато казав, щоб ти в кожному селі мав знайомство, щоб тобі було де переночувати, як прийдеться в чужім селі бути. А за чоботи тато сказав таке: треба кожної суботи чистити їх, щоб вони були як нові.
Іде він до фіна і каже:
- Позич мені хоч двадцять рублів.
Фін позичив. Тут сусіда проси його на весілля. А він не має ні хліба, ні грошей - нема з чим іти. Іде він знов до того фіна.
- Фіне, позичте мені ще цей раз. Хату продам, а з вами розрахуюся. Фін позичає. Іде він на весілля. Прийшов до хати, поклав хліб на приспу, а сам чисти від болота ноги. А свиня підбігла й схопила той хліб. Відбив він від свині хліб, але хліб був уже весь у болоті. Входи він у хату і кладе свій хліб на стіл у кутик, щоб люди не дивилися, який він обляпаний болотом. Вітається з хазяїном.
- Адіт, куме, прийшов я до вас без хліба, бо поклав хліб на приспі, і заким чистив ноги, підбігла свиня і взяла хліб.
- Щоб ти так жив, як ти мав той хліб, - каже хазяїн. Входи він у палату - місць нема.
- Куми, - каже хазяїн, - зробіть для чоловіка місце.
А вони не зробили. Пригнувся він поміж людьми і їв навстоячки. Скоро й пішов. Хазяїн питає:
- Куме, чого ви так хутко тікаєте? Ще страв не видали.
- Щось заболів я, - каже той.
А він не заболів - пішов з досади. Прийшов додому і ляг на піч. А жінка лишилася на весіллі, подавала на стіл страви. Наховала вона шматочків хліба в рукав і принесла чоловікови додому. Він поїв і каже:
- Жінко, йди знов туди та подавай. Може, й ще чогось принесеш. Пішла жінка і знов принесла. Він поїв і сидів, і думав. І нагадав, що тато казав йому завішатися на кілок у коморі. Пішов у комору, став на стілець, вчепив вірьовку на шию і на кілок. Як скочив він із стільця і натягнулася вірьовка, кілок вирвався і відти посипалося золото й срібло.
Як найшлося то золото й срібло, почав викупляти він землю, що попродав. Вже має корову, має коні, свині. Вшив собі хороше пальто, комір сивий каракульський. І жінці зшив пальто з таким гуляром.
Перед Зеленими святами вигнав він до череди корову. І була вона за всі корови лучча. Оперся на паличку і стоїть, а недалеко від него сидить купка людей, які тоже свої корови вигнали. Той фін, що позичав йому гроші, каже:
- Нанашку, ходіть май ближче сюди.
Приходи він до них.
- Добрий день!
- Добрий день!
- Слава богу, худоба не обіжена, файна трава виросла. А хазяїн, в якого було тоді весілля, питає:
- Куме, я бачив на вас і на жінці пальта з такими файними комірами. Що ви, такі файні вівці маєте?
- Нє, то в мене, куме, свиноматка таких файних ягнят народила.
- Та брешете, куме, не може бути, щоб свиня мала ягнята.
- Як я прийшов до вас на весілля з хлібом, ви й тоді казали, що я брешу. То вже й тепер я брешу?!
Та кума буком, та буком! А фін допомагає нанашкови бити кума.
- Оце тобі, щоб ти знав, як казати "брешеш"!

За матеріалами: Українські народні казки у 40 книгах. Записав, упорядкував і літературно опрацював Микола Зінчук. Оповідач: Барчук Василь Парфенійович. Чернівці: Прут, 2009.​

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
батькові поради

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
без труда нема плода

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
народні притчі

# data[].attributes.attachment_link.title
"Батькові поради" - добірка народних оповідей-притч

# data[].attributes.attachment_link.description
Притча - невелике усне оповідання повчального характеру про якусь життєву пригоду. Вона утверджує перемогу добра, cправедливості. Притчі - це історії, які передаються від серця до серця, відкривають людям почуте, побачене, але найголовніше - душу.

# data[].attributes.headline
Різдвяні вірші, оповідання, казки, притчі

# data[].attributes.subject
Різдвяні вірші, оповідання, казки, притчі

# data[].attributes.body
(приклади

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Церква Воскресіння Господнього Золочівське благочиння Львівсько - Сокальської єпархії

# data[].attributes.attachment_link.title
Оповідання, казки, притчі

# data[].attributes.attachment_link.description
Легенди про Святого Миколая Чудотворця Омелян Квіт. Пам'ятай дитино

# data[].attributes.headline
Як писати твори (різні жанри)

# data[].attributes.subject
Як писати твори (різні жанри)

# data[].attributes.body
(оповідання, портрет, діалог, казка, притча, твір за прислів'ям, п'єса, тощо)

# data[].attributes.headline
Казка -притча

# data[].attributes.subject
Казка -притча

# data[].attributes.body
(приклади)

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
легенди калина заснування києва українська легенда легенди львова легенди криму

# data[].attributes.attachment_link.description
Легенди калина Заснування Києва Українська легенда Легенди Львова Легенди Криму

# data[].attributes.headline
Особливості легенди (рос. мовою)

# data[].attributes.subject
Особливості легенди (рос. мовою)

# data[].attributes.body
( Дуже глибокий аналіз

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
1. Что такое "легенда"

2. Отличие легенды от сказки и мифа

3. Виды (типы) легенд и их основные темы

4. Особенности построения и языка легенды

Легенда... Какой автор не мечтает написать легенду? Почти все. Но вот что удивительно - мечтать мечтают, а пишут, в итоге, единицы.

Перелопатив наш архив, я нашел совсем немного произведений, в названиях которых есть слово "легенда": "Легенды о Хаанстальге", Алекс-Джейн Коул; Эрхэ - легенды о безумном некроманте, о Звездном Мастере, о Гильдии Палачей, "Mondengel. Легенда о Ночном Хищнике", Darkflight, прямой отсыл к легенде имеет рассказ Демонио "Любовь после гроба"... У большинства авторов легенда чаще всего является "не своей", собственно, тоже написана по фендому.

Почему так? Знаний не хватает, или же фантазии?

Я попытался разобраться, что же такое "легенда"? Чем она отличается от других произведений? И для начала, естественно, полез в словари. Полез и... один за другим откладывал в сторону БЭС, современный толковый словарь русского языка Т.Ф. Ефремовой, толковый словарь живого великорусского языка В. Даля, другие словари - Ожегова, Ушакова... даже Википедия не оставила меня удовлетворенным.

Во всех словарях я нашел самые простые определения, в принципе, не дающие писателям необходимые ориентиры.

Все они, конечно, упоминали о переводе слова "легенда" с латинского как "то, что нужно читать"; все они говорили о многозначности слова, о его широком и узком смысле; о поэтичности сказаний, о многообразии жанров, о... В общем, в узком понимании все в словарях сводится к пониманию легенды в ее историческо-литературном развитии, а в широком, что легенда - это "недостоверное повествование о фактах реальной действительности".

Ни на один из своих вопросов я так и не получил ответа. А вопросы эти, я уверен, волнуют любого писателя:

1. Что же такое легенда и каковы ее основные признаки?

2. Чем легенда отличается от сказки, а, тем более, от мифа?

3. Каковы основные жанры и темы легенд?

4. Какие виды и типы легенд бывают?

5. Что же такое - современная легенда?

6. Есть ли отличия строения, формы легенды, ее языка от других произведений?

Поэтому мне пришлось просмотреть кучу книг, в результате я получил кое-какие ответы и, не претендуя на ученость, хочу поделиться с вами тем, что мне показалось интересным, а главное - проливающим свет на темноту незнания.

Итак, возьмем любое словарное определение и будем от него отталкиваться:

Легенда [легенда] ж. 1) а) Поэтическое фантастическое сказание (обычно религиозного содержания). б) Фантастический рассказ, поэтическое предание о каком-л. событии или лице. 2) Инструментальная пьеса повествовательного характера, часто воплощающая музыкальными средствами какое-л. народное предание. 3) То, что кажется невероятным; вымысел, выдумка. 4) Вымышленная с целью конспирации биография разведчика. 5) перен. Надпись на монете. 6) перен. Пояснительный текст и совокупность условных знаков к плану, рисунку, карте и т.п. (Современный толковый словарь русского языка Т.Ф. Ефремовой)

Вот уж действительно, что только не называют легендой! Это и:

Самое большое сходство у легенды и, конечно, предания. Главное отличие: историческая достоверность в предании больше, чем в легенде. Чаще же авторы путаются - а что же перед ними: сказка, миф или легенда?

У сказки и легенды много общего: волшебство и волшебные превращения, чудеса и чудо; помощь третьих сверхъестественных или божественных сил; повторяющиеся сюжеты, темы; даже языковые приемы и средства - образность, гиперболизация, могут быть похожими слова зачина и концовки, хотя в легенде они не закреплены, - но есть и принципиальные различия. Давайте на них посмотрим:

Основа сказки - фантастический вымысел, не связанный с реальными событиями.

Основа легенды - реальность. Даже если вся легенда - чистая фантазия - это как бы то, что могло бы быть в реальности.

В сказке всегда есть очевидный нравственно-поучительный подтекст, который формирует мораль, правила "общежития".

Мораль легенды больше направлена на формирование поведения человека в конкретной ситуации и часто подается как философская идея.

Сюжет сказки строится по выработанным веками устойчивым законам. Самый простой: зачин, испытание с троекратным повтором (скажем, огонь, вода и медные трубы), счастливая концовка с победой добра над злом.

Сюжет легенды неустойчив, близок к последовательному ходу события в реальности.

Сказка легко классифицируется по жанру: волшебная, бытовая, о животных.

Легенда настолько разножанровая, что ее классифицируют по содержанию, то есть по той теме, которую она раскрывает: топонимическая, христианская, социально-утопическая и т.д.

Сказка может носить развлекательный характер, быть своеобразной забавой, потехой.

Легенда развлечением бывает редко, чаще она рассказывает о серьезном, о том, что "следует прочитать" и сделать выводы.

Еще более тонка грань между легендой и мифом. Многие ученые не разделяют эти понятия. Однако мне удалось все же выделить в их трудах некоторые различия между мифом и легендой:

Главное в мифе - это отражение представлений человека об устройстве мира, причем при наличии третьей силы (к примеру, божественной), которая властвует над человеком и миром.

В легенде это тоже есть в виде символического обобщения, но все же не является главным.

Цепь событий в мифах протекает, как правило, в большом временном промежутке, охватывает значительный хронологический период (к примеру, повествование о 12 подвигах Геракла).

Легенда, как правило, рассказывает об одном событии, она эпизодична, поэтому ее часто называют "приуроченной", ученые говорят о том, что легенда - это произведение, в котором осуществлен переход от мифического времени к историческому.

Важная тема мифов - противопоставление бессмертности богов и смертности человека. Мифы сакральны.

Герои легенд, как правило, смертны (даже в легендах о святых, или если герои получают покровительство каких-то сил). Легенда менее сакральна.

Мифы могут говорить о мире и людях вообще, обобщенно.

Легенды чаще принадлежат культуре какого-то народа.

Мифы - сами по себе своего рода канон, ритуальная система, культовая.

Легенда же, опираясь на канон, имея его в виду, при этом может быть неканоничной и претендовать на большую истину. Потому ученые часто называют легенду "перекодировкой" представлений, а еще говорят о ее маргинальном характере, то есть о "пограничности", не связанной непосредственно с культом.

Классифицировать легенды очень сложно. Прежде всего, выделяют тематические группы легенд, но единой классификации нет, тут ученые основываются на каких-то аспектах, традициях, специфике, времени и прочем.

Я попробовал "собрать" виды легенд, основываясь на тех темах, которые в них воплощаются. Конечно, я это все собирал без привязки ко времени, далеко не все темы назвал (так что везде можно ставить "и т.д."), наверняка упустил многое, но, надеюсь, что все-таки какое общее видение сложилось и вам пригодится.

Зооморфичные легенды: о превращении человека в животное и наоборот.
Легенды про оборотней.
Легенды про мудрых животных.
Тема пленения человека животным (к примеру, жертвоприношение девы дракону).
Тема обретения настоящей судьбы (к примеру, в Царевне-лягушке).
Тема наказания человека превращением в животное.
Тема избавления человека от тяжкой судьбы путем превращения.

Демонологические легенды: об отношениях человека с силами зла.
Тема о лютой смерти.
Тема о возвращении мертвых к живым.
Темы о русалках (об упырях).
Тема о нанесении вреда живым за нарушение традиций и ритуалов.
Тема о мести духов за какую-то вину живых.
Тема о людях, которые наделены сверхъестественными качествами: о колдунах, чернокнижниках, знахарях, ведьмах, ворожеях, провидцах и т.д.

Легенды о загробной жизни: о жизни человека после смерти.
Тема о помощи духов мертвых.
Темы о домовых, о защите дома.
Темы об охране мертвыми каких-то объектов (о духах-хозяевах).
Тема передачи мудрости, знания от духов живым.

Антропологические легенды
Жизнь первых людей.
Темы о рае.
Темы и мировом дереве (древе жизни).
Темы о первородном грехе.
Темы об изгнании из рая.
Темы об отношении человека с Богом и Сатаной.
Темы о потопе.
Темы о змееборстве и т.д.

Этногенические легенды
Темы происхождения народов, наций (Сыновья Ноя, Вавилонская башня, история сыновей Иакова и 12 колен и т.д.).

Христианские
Темы о предательстве веры.
Темы о потопе, Ное и переосмысление их в новой концепции спасения.
Темы о суде Соломона.
О Моисее и т.д.

Топонимические легенды (этимологические, ономатологические)
Темы о происхождении названий, имен географических объектов и предметов: расселенных племен, об огне, городов, поселений, названий местности и прочего.

Топографические легенды
Темы о происхождении морей, рек, озер, скал, гор, перевалов, дорог, какой-то местности и т.д.

Исторически-героические легенды - переосмысляющие прошлое
Темы переосмысления исторических событий и действий героев, к примеру, легенды о Суворове, Чапае, о случаях во время ВОВ и т.д.

Исторически-социальные легенды
О жизни в прошлом, например, в СССР.
Об освоении новых территорий, земель.
О появлении новых городов.
О бедных и богатых.
О заговорах и тайных обществах.
О социальных экспериментах.
О страхах общества.
О власти и простом человеке и т.д.

Современные сказки
О чудесных происшествиях с человеком.
О Фениксе, о Синей птице.
Про Золушку и принца на белом коне.
О нахождении неожиданных подарков судьбы.
Темы о современных приметах и суевериях.
О спрятанных и найденных кладах.
О вампирах, домовых, барабашках и прочем...

"Уфологические" и тератоморфные легенды
Легенды о пришельцах, о тарелочках.
О Бермудском треугольнике.
О необъяснимой пропаже людей и предметов.
О необъяснимых событиях, явлениях.
О таинственном влиянии какого-то места на человека.
О Несси или Чужом и прочее...

"Разрушающие" легенды
К ним относятся рассказы, пытающиеся разрушить прежние мифы и легенды

Городская (урбанистическая) легенда
Все темы современных легенд могут воплощаться в городской легенде, но есть и специфические темы:
О подземных городах, лабиринтах и бункерах,
Легенды о происхождении улицы, площади, памятника,
О городских героях (или негероях),
О пропаже или нахождении людей,
О таинственных домах и лифтах,
О каких-то необычных местах в городе,
О таинственных автобусах и автомобилях,
О жизни разных слоев населения, об известных людях ("утки"),
О волшебных магазинчиках,
Об экстрасенсах, гадалках, цыганках и прочее...

Форма легенды неустойчива, свободна. Отчасти это потому, что пересказ легенды допускал импровизацию, а сказки или мифа - нет. Сохраняя древние сюжеты, темы, легенда "рассказывала" их с точки зрения того времени, в котором она возникала.

Легенда - прозаический эпический жанр, повествование о прошлых событиях (хотя есть и исключения, например, духовный стих). Однако чаще всего - это небольшой рассказ или маленькая повесть.

И все же у нее есть сложившиеся веками правила построения.

Зачин легенды может быть вполне сказочным, построенным по сказочным формулам:

Но чаще рассказчик сразу упоминает о прошлом:

Иногда рассказчик обращается к авторитетным лицам, которые якобы подтверждают достоверность сказанного, и ведет повествование как бы "по чужим словам":

Особенно это характерно для современных легенд, которые рассказывают о недалеком прошлом. Буквально - о "вчера". Гораздо реже рассказчик начинает легенду словами:

Интересен зачин в форме вопроса:

Основная часть легенды, как правило, либо малоэпизодна, а чаще - одноэпизодна.

Если это небольшая цепь эпизодов, показывающих развитие действия, они не имеют четкой обязательной последовательности, как в сказке, а лишь служат для показа события. В небольшом рассказе - в центре один эпизод, вокруг которого все и складывается.

Автор старается убедить в достоверности происходящего, даже если это очевидная фантастика, сам верит в то, что говорит. При этом в отличие от сказки, используется феномен "чуда", а не "чудес, волшебства".

Концовка легенды тоже неустойчива.

Иногда она представляет собой результат действий, событий: "Вот так все и случилось...", "Люди сохранили это в памяти...", "Жизнь с тех пор изменилась...", "С тех пор лебеди черные..." и т.д.

Она может быть и в виде закрепления какого-то правила: "Больше туда они не ходили...", "Правильно сделал...", "Всем урок...".

Мораль, нравоучение могут быть в контексте - как некий вывод, который должен сделать слушатель, читатель, но могут быть и открытыми, прямыми: "А не нужно было лезть...", "Грех это..." и т.д.

Современная легенда тоже сохраняет древнейшие особенности построения, меняются события, герои и, конечно, язык, но основы - остаются.
Для языка легенды характерны:
На мой взгляд, легенда - самое "народное" произведение, своеобразное зеркало времени, людского понимания и объяснения реальности. Она бессмертна. И я уверен, что все важные события века прошедшего и века будущего отразятся в легендах.

Пишите легенды. Удачи вам.

Что стоит почитать:
Буслаев Ф.И. Исторические очерки русской народной словесности и искусства.

Афанасьев А.Н. Народные русские легенды.

Драгоманов М.И. Малорусские народные предания и рассказы.

Веселовский А.Н., Опыты по истории развития христианской легенды.

Пропп В.Я., Фольклор и действительность.

Морохин В.Н. Прозаические жанры русского фольклора.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
как написать книгу

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
современная легенда

# data[].attributes.attachment_link.title
Пишем легенду

# data[].attributes.attachment_link.description
1. Что такое "легенда" 2. Отличие легенды от сказки и мифа 3. Виды (типы) легенд и их основные темы 4. Особенности построения и языка легенды Легенда... Какой автор не мечтает написать легенду? Почти все. Но вот что удивительно - мечтать мечтают, а пишут, в итоге, единицы.

# data[].attributes.headline
Як написати легенду

# data[].attributes.subject
Як написати легенду

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
використовувати

# data[].attributes.attachment_link.title
♥ ЯК написати легенду :: Лінгвістика

# data[].attributes.attachment_link.description
Легенда - це народне фольклорний твір, в якому розповідається про історичні події. У легенді неодмінно присутній елемент казкового і чудесного. У певному сенсі вона дуже близька до міфу. Існ

# data[].attributes.headline
Як написати казку 

# data[].attributes.subject
Як написати казку 

# data[].attributes.body
(практичні поради

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
відбувається

# data[].attributes.attachment_link.title
Як написати казку?

# data[].attributes.attachment_link.description
Хочете, щоб Вас оточували чудеса? А чи згодні Ви самі творити чари? Тоді стаєте добрим казкарем! А якщо Ви не знаєте, як написати казку, ця стаття створена спеціально для Вас!З чого почати к