# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Гук Юлія Миколаївна

# data[].attributes.attachment_link.title
Презентація на тему "Україна в 1920 році"

# data[].attributes.attachment_link.description
Розробка уроку у формі презентації насичена великою кількістю текстових і візуальних джерел для якісного використання в навчальному процесі

# data[].attributes.headline
Політика більшовиків.

# data[].attributes.subject
Політика більшовиків.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
політика воєнного комунізму

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
історія україни

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
громадянська війна

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
більшовицька політика

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Igor Aleynikov - Уроки истории Питона Каа

# data[].attributes.attachment_link.title
Політика більшовиків в Україні 1919-20 рр. Воєнний комунізм. (укр.) ЗНО з історії України.

# data[].attributes.attachment_link.description
Відеоурок з історії України для підготовки до ЗНО або для учнів 10 класу. Більшовицька політика "воєнного комунізму". Рух опору. Денікінський режим, його крах, розгром Врангеля в Криму та створення УСРР. ====================================================== УРОКИ ИСТОРИИ ПИТОНА КАА - канал, созданный учителем для учителей и их учеников/студентов.

# data[].attributes.headline
Домашне завдання.

# data[].attributes.subject
Домашне завдання.

# data[].attributes.body
Дайте відповідь на запитання. На думку сучасних українських істориків О. Рубльова та О. Реєнта, «вже перші кроки радянської влади в Україні в 1920 р. засвідчили нестримне бажання ленінської партії впрягти її до загальноросійської колісниці під виглядом формально рівноправного державно-політичного утворення». Поясніть, як ви це розумієте.

# data[].attributes.headline
Основні дати:

# data[].attributes.subject
Основні дати:

# data[].attributes.body
21 квітня 1920 р.— підписання у Варшаві загальної, торговельно-економічної конвенції між УНР і Польщею;

25 квітня 1920 р.— початок наступу польсько-українських військ на Україну;

6 травня 1920 р.— вступ до Києва польсько-українських частин і переїзд Директорії до Києва;

травень—червень 1920 р.— контрнаступ Червоної Армії;

12 червня — вступ радянських части до Києва;

23 липня — початок наступу радянських військ на Варшаву;

14 серпня 1920 р.— контрнаступ польських військ під Варшавою;

12 жовтня 1920 р.— перемир'я польського уряду з більшовиками;

18 березня 1921 р.— Ризький договір.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Варшавський договір 1920 року

Тип

міждержавний

Підписано

21 квітня 1920

Місце

Варшава

Чинність

від моменту підписання

Умови

договору:

Визнання незалежності УНР польською стороною;

Надання Україні Польщею військової допомоги;

Визнання українсько-польського кордону по річці Збруч.

Втрата чинності

19 березня 1921

Сторони

Польща
УНР

Варша́вський договір, або Договір Пілсудський - Петлюра - політичні й військові конвенції, підписані представниками Польщі і Української Народної Республіки, які розроблялись таємно від уряду УНР й польського сейму. За ними в обмін на визнання незалежності УНР і військову допомогу Симон Петлюра погоджувався визнати українсько-польський кордон по річці Збруч і далі по Прип'яті до її гирла. Згідно з договором польський уряд Юзефа Пілсудського відмовився від намірів розширити територію Польщі до кордонів Речі Посполитої 1772 року та визнав УНР. До Польщі мала відійти Східна Галичина та 5 повітів Волині, тобто територія, що належала Австро-Угорщині і Росії.

Перед Симоном Петлюрою стояла дилема: або втратити все, або пожертвувати частиною і через союз з Польською республікою: 1) вибороти для України незалежність; 2) отримати підтримку держав Антанти; 3) об'єднати сили УНР та Польщі для боротьби проти головної загрози - більшовицької експансії.

Ця угода мала символічне значення для УНР. Попри це, уряд Симона Петлюри мусив піти на великі поступки, бо визнавалися уже де-факто встановлені кордони по межі розташуванням польських військ в Україні - по річці Збруч. Це означало тимчасове зречення від великих етнічних українських територій Галичини, Західної Волині, частини Полісся, Лемківщини, Підляшшя, Посяння і Холмщини. Такий крок уряду Симона Петлюри оцінений вкрай негативно деякими українськими політиками того часу і більшістю населення окупованих Польською республікою територій.

21 квітня 1920 року підписано політичну конвенцію. За нею Польська республіка зобов'язувалась не укладати міжнародних угод, спрямованих проти УНР, гарантувались національно-культурні права українського населення в Польщі та польського - в Україні:

Уряд Речі Посполитої Польської, з одного боку, і уряд Української Народної Республіки, з другого, у глибокому переконанні, що кожний народ має природне право на самостійне вирішення своєї долі та визнання своїх відносин із сусідами, однаково натхненні бажанням утвердити принцип миролюбного, дружнього співіснування з метою благополуччя і розвитку обох народів, погодилися на такі рішення:

1. Визнаючи право України на незалежне державне існування в кордонах, які на півночі, сході і півдні визначаються на основі договорів між УНР і відповідно сусідами, що з нею межують, Річ Посполита Польська визнає верховною владою УНР Директорію незалежної Української Народної Республіки з головним отаманом паном Симоном Петлюрою на чолі.

Кордони між РПП і УНР визначатимуться таким чином: на півночі від Дністра вздовж р. Збруч, а далі уздовж колишнього кордону між Австро-Угорщиною та Росією до Вижгрудка, а від Вижгрудка на північ по Кременецьких пагорбах, а потім по лінії на схід від Здолбунова, вздовж східних адміністративних кордонів Ровенського повіту, а далі на північ вздовж кордону колишньої губернії Мінської до перетину його р. Прип'ять, а потім Прип'яттю до її гирла. Що стосується Ровенського, Дубенського і частини Кременецького повітів, які тепер належать РПП, то щодо них пізніше буде укладено більш точну угоду. [...]

4. Український уряд зобов'язується не укладати будь-яких міжнародних договорів, спрямованих проти Польщі. Ці ж зобов'язання бере на себе уряд РПП стосовно УНР.

5. Права національно-культурні, які уряд Української Народної Республіки забезпечить громадянам польської національності на території Української Народної Республіки, будуть не меншою мірою забезпечені громадянам національності української в межах Річі Посполитої і навпаки.

6. ...Аграрна справа на Україні буде розв'язана конституативно. Дочасу скликання конституанти юридичне становище землевласників польської національності на Україні визначається згодою між Річчю Польською Посполитою і Українською Народною Республікою.

8. Умова ця зіставляється таємно...

Складовою частиною договору була військова конвенція, підписана 24 квітня 1920 року українським генералом Володимиром Сінклером та представником польського військового відомства Валерієм Славеком, яка заклала підвалини спільних польсько-українських військових дій проти більшовицьких військ на території України:

§ 1. Чинна Воєнна конвенція становить інтегральну частину Політичної конвенції від дня 21 квітня 1920 р., запроваджується з нею рівночасно в життя...

§ 2. Польські та українські війська відбувають акцію спільно як війська союзні.

§ 3. У разі спільної польсько-української акції проти совітських військ на теренах Правобережної України, що розташовані на схід від сучасної лінії польсько-більшовицького фронту, військові операції відбуваються за взаємним порозумінням начальної команди польських військ і головною командою українських військ під загальним керуванням начальної команди польських військ.

§ 4. Начальна команда польських військ приділить до оперативних штабів українських військ своїх старшин, а головна команда українських військ приділить, в порозумінні з начальною командою польських військ, до польських команд, частин, інституцій і т. ін. своїх зв'язкових старшин. [...]

§ 6. Із моменту початку спільної акції проти большевиків Український уряд зобов'язується доправляти продукти для Польської армії,що оперує на цім терені, згідно з оперативним планом. Головні артикули: м'ясо, сало, борошно, збіжжя, крупу, овочі, цукор, овес, сіно, солому і т. ін. на підставі харчових норм, обов'язкових у Польському війську, і потрібні підводи. [...]

§ 8. Із моменту початку спільної офензиви і заняття нових теренів Правобережної України, що знаходяться на схід від сучасної лінії польсько-большевицького фронту, Український уряд організовує на них свою владу та адміністрацію цивільну і військову. Тили Польських військ буде охороняти польська польова жандармерія і польське етапове військо; зміна українською владою настане на підставі осібної умови, після сформування української жандармерії, а також українських етапових військ. [...]

§ 11. На польській території продовжується організація українських частин... доти, поки це буде можливо на власній території.

§ 12. Командування польських військ зобов'язується постачати українські війська зброєю, амуніцією, спорядженням й одягом у кількості, необхідній для трьох дивізій. [...]

§ 16. Обидві сторони зобов'язуються тримати цю конвенцію у таємниці. Ця конвенція підписана у Варшаві.

Варшавський договір був засуджений найближчими прибічниками Симона Петлюри - Володимиром Винниченком, Михайлом Грушевським та іншими. Незаконним назвав цей договір голова Всеукраїнського трудового конгресу Семен Вітик, Ісаак Мазепа та ін.

Англійський науковець лівих поглядів Едвард Карр назвав С. Петлюру "вдалим авантюристом", а укладений ним Варшавський договір кваліфікував як банкрутство українського буржуазного націоналізму, бо національні відчуття українського селянства стимулювалися перш за все ворожістю до польських поміщиків.

У 1926 році С. Петлюра так пояснює свої дії:

Сергій Шелухін, як фахівець правових питань, неодноразово наголошував про юридично неграмотне складання договору: з боку УНР він був підписаний міністром закордонних справ Андрієм Лівицьким (одним ним, від імені уряду І. Мазепи), який не мав юридичного права підписувати договір. Адже за постановою Директорії від 15 листопада 1919 року уповноваженими у міжнародних справах були Федір Швець і Андрій Макаренко. З іншого боку, Варшавський договір передбачав надання повноважень лише одній особі - Симону Петлюрі. В ньому зазначалось, що Річ Посполита визнає Директорію незалежної УНР на чолі з головним отаманом С. Петлюрою як верховну владу в Українській Народній Республіці, яка відповідала Конституції 28 січня 1919 року, а також вказував на

Доказом цього була видана нова Конституція УНР за підписом С. Петлюри, яка, на переконання С. Шелухіна, суперечила чинному законодавству. Відповідно до її норм, Петлюра виступав єдиним джерелом верховної влади та наділявся широкими законодавчими, адміністративними та судовими повноваженнями.

По-друге, Варшавський договір між УНР і Польщею був укладений із врахуванням інтересів виключно польської сторони, адже Польща визнала лише право України на незалежне державне існування. За таких обставин, мова йшла виключно про визнання тільки права на державність, а не про українську державність, як існуючу правову реальність. Польська сторона постійно вживала усталену термінологію при назві держави - "Польський уряд РПП". Натомість, українська сторона як державно-правову назву використовувала одночасно декілька термінів, наприклад "уряд УНР", а то й просто "Україна". Відповідно до тексту договору, С. Петлюра і його уряд зобов'язалися не укладати жодних угод проти РПП, а уряд РПП - жодних договорів проти України, але не проти Української Народної Республіки. Правоту позиції С. Шелухіна підтвердив і той факт, що на переговорах в Ризі, якби це не оцінювалося, був укладений радянсько-польський договір як проти УНР, так і проти С. Петлюри.

По-третє, визнання держави як суб'єкта міжнародного права, включає й визнання всіх її структурних елементів, у тому числі й народу. Натомість, в договорі від 21 квітня 1920 р. не тільки про народний суверенітет, а й взагалі про український народ навіть не згадується. Його трактували виключно як об'єкт договору, щоб розпоряджатися ним, як "безвольним та безсловесним, безправним і недієздатним".

Прем'єр-міністр І. Мазепа, який не знав про його підготовку, згодом відзначав:

Без погодження з міністрами й ще трьома членами Директорії А. Лівицький не мав права одноосібно підписувати цей договір, який мав таємний характер і був опублікований лише в 1926 році.

Використовуючи значний фактичний матеріал, С. Шелухін показав, як нехтування правових норм політичною елітою України, насамперед у реалізації зовнішньополітичного курсу, призвело до занепаду української державності на початку XX століття.

Сутність Варшавського договору С. Шелухін вважав антиукраїнською:

С. Петлюра зі своїми однодумцями зреклися ідеалів українського народу,

підпорядкувалися польській орієнтації, відійшли від незалежного курсу зовнішньої політики УНР та стали самозванцями.
Жодний ворог української нації, підкреслював вчений, не міг би зробити більше, ніж зробили ті люди, які виступили в цьому договорі від імені українського народу.

..."Петлюра одшматував од України коло 162 000 кв. кілометрів території з населенням коло 11 000 000!
...
Завдяки договору загрібали жар чужими руками і нищили Україну українськими ж руками, щоб заволодіти нею, знесиленою, позбавленою можливості спротиву і виснаженою."

Шелухін Сергій Павлович

Радянська влада поширювала ідею, що Петлюра продав Україну Польщі.

Пізніше, у жовтні 1920 року, по закінченні польсько-радянської війни, польський уряд визнав УСРР і уклав з нею Ризький мирний договір 1921 року, що фактично анулював Варшавський договір. Цей радянсько-польський договір був укладений як проти УНР, так і проти С. Петлюри.

В. М. Матвієнко. Варшавський договір УНР з Річчю Посполитою 1920 // Українська дипломатична енциклопедія: У 2-х т. / Редкол.: Л. В. Губерський (голова) та ін. - К.: Знання України, 2004. - Т. 1. - 760 с. - ISBN 966-316-039-Х

# data[].attributes.attachment_link.title
Варшавський договір (1920)

# data[].attributes.attachment_link.description
Варшавський договір 1920 року Тип міждержавний Підписано 21 квітня 1920 Місце Варшава Чинність від моменту підписання Умови договору: Визнання незалежності УНР польською стороною; Надання Україні Польщею військової допомоги; Визнання українсько-польського кордону по річці Збруч.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Януш Одземковский в эфире программы "ИнфоВечер" 5 канал

Профессор университета кардинала Стефана Вышинского в Варшаве Януш Одземковский в эфире программы "ИнфоВечер" на "5 канале" объяснил, почему, несмотря на войну, в 1920 году был подписан Варшавский договор между Польшей и УНР.

"Как с украинской стороны, так и с польской было определенное количество политиков и военных, которые понимали, что польско-украинская война - подарок для нашего величайшего врага - большевистской России. Ни независимая Украина, ни независимая Польша не знали, как спасаться от этого, это была настоящая угроза", - сказал Одземковский.

Он добавил: "Петлюра видел российскую угрозу, и стремился к согласию с Польшей, независимо от того, что происходит в Галиции. Сложилась ситуация, что Украина оказалась перед лицом большевистской агрессии, а с другой стороны белой армии, а ЗУНР проигрывает войну с Польшей. В этот момент единственным шансом на борьбу за независимую Украину было присоединиться к Польше. Она была единственной страной, которая могла быть ее союзником".

"Запад не видел Украины, как независимого государства, ибо не было государственнической традиции. Поляки были в лучшей ситуации, потому что в сознании западных политиков, мы существовали, как государство с 900-летней историей. Польша пыталась, чтобы Украина была признана западом. Поляки понимали, что свободное украинское государство будет фактором, который ослабит Россию", - констатировал профессор.

Полное видео разговора смотрите по ссылке:
Напомним, 21 апреля 1920 года представители Польши и УНР подписали Варшавский договор. Он предусматривал, что в обмен на признание независимости УНР и военную помощь, Симон Петлюра соглашался признать украинско-польскую границу по реке Збруч и дальше по Припяти до ее устья.

Как сообщал 5.ua, в Киеве состоялась реконструкция боя за завод "Арсенал", который состоялся в 1918 году.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
симон петлюра

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
«информационный вечер»

# data[].attributes.attachment_link.title
Профессор объяснил, почему, несмотря на войну, между Польшей и УНР был подписан Варшавский договор

# data[].attributes.attachment_link.description
Профессор университета кардинала Стефана Вышинского в Варшаве Януш Одземковский в эфире программы "ИнфоВечер" на "5 канале" объяснил, почему, несмотря на войну, в 1920 году был подписан Варшавский договор между Польшей и УНР. "Как с украинской стороны, так и с польской было определенное количество политиков и военных, которые понимали, что польско-украинская война - подарок для нашего величайшего врага - большевистской России.

# data[].attributes.body
А як оцінили б Варшавський договір ви?

Прокоментувавши міркування учнів, учитель підкреслює, що Варшавський договір — болюча для українських істориків тема. Історики з діаспори, будучи вихідцями переважно із західних земель, звичайно оцінюють угоду Директорії з урядом Польщі вкрай негативно. Хоча необхідно зрозуміти, що це була остання відчайдушна спроба продовжити боротьбу за самостійну Україну. Крім того, при оцінці Варшавського договору варто не скидати з рахунку попередні наміри С. Петлюри, а не зводити все тільки до цього кінцевого підсумку, як відомо, негативного. С. Петлюра вважав, що прихід армії УНР в Україну викличе спалах антибільшовицької селянської війни, всі ознаки якої можна було з певністю прогнозувати. Але цього не сталося.

# data[].attributes.body
5. Підсумки радянсько-польської війни.

Переговори між Польщею та радянською Росією з перервами тривали кілька місяців і завершилися 18 березня 1921 р. у Ризі. Польща визнала існування УСРР. Делегації радянської Росії та УСРР змушені були дати згоду на встановлення такого кордону, за яким Західна Україна і Західна Білорусія лишалися в межах Польщі Разом з Віленщиною Польща одержала територію у 180 тис. км₂ яка входила до складу Польщі до вересня 1939 р., тобто майже 20 років.

Отже, укладений між Польщею та УНР Варшавський договір унеможливлював реалізацію планів Ю. Пілсудського і С. Петлюри.

— Чому так склалося? Назвіть причини. (Не виправдали себе розрахунки на слабкість Червоної Армії, не допомогла Антанту даремними були сподівання на вибух антибільшовицького повстання.)

# data[].attributes.headline
 Підсумки радянсько-польської війни.

# data[].attributes.subject
 Підсумки радянсько-польської війни.

# data[].attributes.body
Переговори між Польщею та радянською Росією з перервами тривали кілька місяців і завершилися 18 березня 1921 р. у Ризі. Польща визнала існування УСРР. Делегації радянської Росії та УСРР змушені були дати згоду на встановлення такого кордону, за яким Західна Україна і Західна Білорусія лишалися в межах Польщі Разом з Віленщиною Польща одержала територію у 180 тис. км2 яка входила до складу Польщі до вересня 1939 р., тобто майже 20 років.
Отже, укладений між Польщею та УНР Варшавський договір унеможливлював реалізацію планів Ю. Пілсудського і С. Петлюри.
— Чому так склалося? Назвіть причини. (Не виправдали себе розрахунки на слабкість Червоної Армії, не допомогла Антанту даремними були сподівання на вибух антибільшовицького повстання.)

# data[].attributes.headline
ПІДСУМКИ УРОКУРадянсько-польська війна 1920 р.

# data[].attributes.subject
ПІДСУМКИ УРОКУРадянсько-польська війна 1920 р.

# data[].attributes.body
закінчилася встановленням в Україні радянської влади.З 1921 р. Україна знову була розчленована між своїми сусідами: Румунією (з 1918 р. захопила Буковину), Чехословаччиною (з 1919 р.— Закарпаття), Польщею (з 1921 р.— Західну Україну) та радянською Росією (з 1921 р.— Наддніпрянську Україну).

# data[].attributes.headline
ДОМАШНЄ ЗАВДАННЯ

# data[].attributes.subject
ДОМАШНЄ ЗАВДАННЯ

# data[].attributes.body
Опрацювати конспект і текст підручника .

# data[].attributes.attachment_link.title
Презентація_до_уроку

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Поурочний план

Джерела - 1 https://history.vn.ua/pidruchniki/ukraine-history-10-class-2018-byrneiko-standard-level/23.php

2 https://gorodenok.com/ урок-27-тема-тенденції-розвитку-культур/

Мета: охарактеризувати особливості розвитку культури України в період національно-визвольних змагань, з'ясувати нові тенденції та чинники розвитку культури в 1917-1920 рр., суперечливе ставлення населення до культурних цінностей, подвижництво творців та діячів культури, культурно-освітню діяльність громадських організацій в цей період; розвивати в учнів уміння аналізувати та систематизувати матеріал, робити висновки, здійснювати

порівняння історичних явищ та подій, удосконалювати навички роботи з історичними джерелами, давати історичну характеристику діячам культури; сприяти патріотичному вихованню учнів, а також виховувати в них естетичні смаки та уподобання.

Основні поняття: "культура", "освіта", "наука", "мистецтво".

Обладнання: документи, ілюстрації, портрети діячів культури, мультимедійний проектор.

Тип уроку: урок засвоєння нових знань.
Очікувані результати
Після цих уроків учні зможуть:

визначати хронологічну послідовність явищ культурного життя;

характеризувати особливості розвитку культури України в 1917-1921 рр.;

показувати на карті основні місця і території, пов'язані з розвитком освіти, науки та мистецтва;

на основі різних джерел інформації:

а) визначати й характеризувати основні чинники, явища, процеси та пам'ятки культури цього періоду;

б) порівнювати ідеї та цінності, що були характерні для тогочасної культури з сучасними державотворчими ідеями та культурними цінностями українців;

в) оцінювати внесок окремих діячів у вітчизняну та світову культуру.

* Коли в Наддніпрянщині виникли "Просвіти"?

* Назвіть університети, створені у Російській імперії.

* Яку політику вела Російська імперія щодо української мови?
1. Суперечливі процеси розвитку культури.
Події 1914-1921 рр. неоднозначно вплинули на розвиток культури. Велика війна поклала край існуванню Російської й Австро-Угорської імперій. Українці отримали історичний шанс утворити суверенну державу. Боротьба за незалежність сприяла духовному піднесенню в суспільстві й створила небачені до цього можливості для відродження національної культури. Науковці, митці, освітяни не могли залишатись осторонь цих подій. Почали активно діяти національні культурно-освітні організації - "Просвіти", члени яких створювали бібліотеки, хорові колективи, лекторії, налагоджували видавничу справу, розповсюджували українські книги, газети, журнали. В їхній роботі брали участь відомі українські прозаїки, поети, композитори, співаки, актори. З часом, під впливом бурхливих подій, цілеспрямованої діяльності політичних партій, робота "Просвіт" стала виразніше політичною. Вони залучали до визвольної боротьби тисячі раніше байдужих до національної справи українців. Натомість спроба більшовиків перетворити "Просвіти" на осередки комуністичного виховання виявилася невдалою, відтак у 1921 р. їхню діяльність припинили.

Умови воєнного часу, жорстоке соціальне протистояння, національно-визвольна боротьба політизували свідомість усіх соціальних груп, розколювали суспільство на ворожі табори, що спотворювало світосприймання людей і формувало складну й суперечливу культурно-ідеологічну обстановку. Це порушувало природний хід культурних процесів, нехтуючи органічно властивими їм загальнолюдськими гуманістичними тенденціями. У суспільстві панували нетерпимість, жорстокість, зневага до людського життя.
Оголошення Ради Товариства "Просвіта"
1. Проаналізуйте інформацію, подану в оголошеннях. Чи можна вважати, що "Просвіти" працювали над розвитком української національної ідеї?

Значні зміни відбулись у середовищі інтелігенції, тієї соціальної групи, яка була безпосередньо пов'язана з розвитком культури. Вона втратила традиційні джерела існування, а інтелектуальна праця - свою престижність. Непристосована до життя у виняткових умовах війни, господарської розрухи, хронічного дефіциту інтелігенція першою ставала жертвою побутових негараздів, а надмірна політизація штовхала її представників у епіцентр політичної боротьби, що супроводжувалась особливо великими жертвами. Тому втрати серед освічених людей у 1917-1921 рр. були значними. Водночас тисячі висококваліфікованих фахівців, учених, діячів культури емігрували за кордон. Натомість інтелігенція інтенсивно поповнювалася за рахунок інших соціальних верств, які вносили в її свідомість свої настрої і сподівання. У таких умовах культурний процес в Україні набував своєрідних, властивих лише цій історичній добі проявів та форм.

1. Як називалися національні культурно-освітні товариства? Чим вони займалися?

2. Яку політику в сфері культури вели режими, що утверджувались при владі?

3. Які зміни відбулись у середовищі інтелігенції?
2. Українізація освіти. Політика більшовиків у освітній галузі.
Період 1914-1920 рр. означений докорінними змінами в освіті, які визначалися руйнацією в Україні старої системи народної освіти, пошуками її нових форм, що відповідали б характеру і завданням політичних режимів.

Українізацію освіти проводили УHP, Українська Держава. Розбудову української школи започаткувала УЦР. Засноване з її ініціативи Українське товариство шкільної освіти на чолі з відомим науковцем і педагогом Іваном Стешенком, у минулому учасником громадівського руху, не лише створювало українські школи, а й домоглося від Тимчасового уряду дозволу на впровадження української мови в інших навчальних закладах. За порівняно короткий період було розроблено план українізації школи, на приватні та державні кошти засновано 53 гімназії, укладено навчальні програми для початкових шкіл. Українські учителі утворили Всеукраїнську учительську спілку. Для організації методичної допомоги, професійних порад учителям видавали часопис -"Вільна Українська школам. Українізація шкільної справи тривала й у період Гетьманату. Прагнучи уникнути конфліктів із батьківськими комітетами, Міністерство народної освіти утрималося від реорганізації російських шкіл, у них лише впровадили українську мову, історію і географію України як обов'язкові предмети. Кілька мільйонів підручників було надруковано українською мовою. Наприкінці врядування гетьмана П. Скоропадського в Україні діяло 150 українських гімназій. Оскільки українізацію шкіл, особливо початкових, гальмувала насамперед нестача кваліфікованих педагогів, в учительських семінаріях запровадили вивчення української мови. За доби Директорії школи українізували ще інтенсивніше, але у зв'язку зі швидким перебігом політичних подій закріпити результати не вдалось. У 1919 р. українізацію народної освіти призупинили.
Перший загально-педагогічний часопис
Нову школу прагнули створити й більшовики, але відкидаючи як дореволюційний досвід, так і надбання українських урядів. Більшовицька влада звертала основну увагу на соціальне реформування школи, підпорядкування її завданням "комуністичного виховання". Згідно з цим історію, літературу, інші гуманітарні дисципліни запропонували викладати на засадах ідей соціалізму. Скасували навчання Закону Божого. Уряд УСРР, копіюючи відповідні акти у галузі народної освіти в Росії, намагався започаткувати "самообслуговуючу школу-комуну, яка ґрунтувалася на вільному вихованні". Передбачали також скасування п'ятибальної системи в оцінюванні знань учнів. Ці сумнівні нововведення, від яких згодом довелося відмовитися, були зумовлені спробами впровадити "воєнно-комуністичні" засади в усі форми суспільного життя. У липні 1919 р. Раднарком УСРР прийняв "Положення про єдину трудову школу Української СРР", за яким у республіці впроваджували обов'язкове безплатне навчання для всіх дітей віком від 7 до 16 років. Із 1920 р. усі початкові й середні державні, громадські та приватні школи України реорганізовували в єдину загальноосвітню трудову семирічну школу, що мала два ступені: 1-4 класи та 5-7 класи. Після закінчення семирічки випускники могли продовжувати навчання у середніх професійно-технічних школах. Того ж року більшовики почали впроваджувати у школах навчання українською мовою. Незважаючи на воєнний час, зуміли налагодити систему освіти. Однак загальна ситуація була, як і раніше, невтішною. Близько 1 млн дітей залишалося поза школою, а сотні тисяч записаних у відповідні класи, за умов голоду і розрухи не відвідували заняття. Майже усі шкільні приміщення потребували невідкладного ремонту, на який не вистачало коштів. Чимало шкіл не були готові до роботи, і їм довелося закритися. Поряд з цим, більшовицька влада розпочала кампанію подолання неписьменності серед дорослого населення. З цією метою в 1921 р. була утворена Всеукраїнська надзвичайна комісія з боротьби із неписьменністю, яку очолив голова ВУЦВК Г. Петровський.

1. Чому 1914-1921 рр. можна вважати періодом докорінних змін в освіті?

2. Які політичні режими займались українізацією освіти? У чому це проявлялося?

3. Як більшовики реорганізовували систему освіти?
3. Вища школа. Стан науки. Утворення Української Академії наук.
Складні й суперечливі процеси відбувались у вищій школі. План заснування вищих навчальних закладів із українською мовою навчання розробила УЦР. За доби Гетьманату 6 жовтня 1918 р. урочисто відкрили перший державний український університет у Києві, одночасно розпочав працювати український історико-філологічний факультет у Полтаві як перший крок до створення Полтавського українського університету; 22 жовтня відкрили український університет у Кам'янці-Подільську. В умовах більшовицької влади реорганізували систему вищої освіти, до якої більшість студентів і викладачів вишів поставилися насторожено. Постановами Раднаркому УСРР були ліквідовані права і привілеї, надані дипломами про вищу освіту, скасовані вчені ступені та звання, для всіх запроваджена єдина посада - викладач, для молодших викладачів - асистент. За новими правилами, вступ до вищої школи став вільним і не потребував свідоцтва не лише про середню, а й будь-яку освіту взагалі. Особливо це стосувалося робітників і селян, котрі брали активну участь у революційній боротьбі. Для них відмінили вступні іспити, скасували плату за навчання, а студенти отримували стипендію. Оскільки їх звільняли від призову до Червоної армії, пролетарська молодь іноді зловживала своїми правами і записувалася до вищої ніколи тільки для того, щоб уникнути військової служби. Задля підготовки робітничої і селянської молоді до вступу у виші відкривали робітничі факультети (робітфаки). І хоча серед прийнятих до вищих навчальних закладів у ці роки було чимало талановитих молодих людей, які згодом стали видатними вченими, інженерами, діячами культури, оволоділи іншими професіями, загальний рівень підготовки більшості вступників, особливо зарахованих у 1919 і 1920 рр., залишався надзвичайно слабким. В умовах голоду й розрухи їм доводилося більше думати про виживання, ніж про навчання. Недостатньою виявилась і матеріальна база вишів.
Урочистості при відкритті університету в Кам'янці-Подільську. 1918 р.
Знизився рівень викладацького складу, який часто поповнювали малокомпетентні, нерідко випадкові люди, які не мали досвіду роботи у вищій школі.

Складними виявилися умови життя і праці для наукового середовища. Незважаючи на неспокійний час, продовжили наукову діяльність відомий хімік Лев Писаржевський, філолог, історик і сходознавець Агатангел Кримський, історики Дмитро Баталій, Владислав Бузескул, гідромеханік Георгій Проскура, математики Дмитро Граве і Михайло Кравчук. Водночас частина вчених, насамперед тих, які активно прилучилися до політичної боротьби, залишила Україну, рятуючись від переслідувань і голодної смерті. Багато з них продовжили наукову роботу в еміграції.

24 листопада 1918 р., за Гетьманату, було урочисто відкрито Українську Академію наук (УАН). Її очолив учений зі світовим ім'ям Володимир Вернадський. Першими дійсними членами (академіками) були обрані В. Вернадський (президент), А. Кримський (неодмінний секретар), Д. Баталій, М. Кащенко, В. Косинський, О. Левицький, М. Петров, С. Смаль-Стоцький, Ф. Тарановський, С. Тимошенко, М. Туган-Барановський, П. Тутковський. Більшість із них працювала в Науковому товаристві імені Шевченка у Львові та Українському науковому товаристві у Києві. Своєю подвижницькою діяльністю вони підготували створення Академії наук. За більшовицької влади особовий склад УАН частково змінився, позаяк деякі видатні учені-академіки опинилися в еміграції. Академія наук складалася з історично-філологічного, фізико-математичного і соціально-економічного відділів. При УАН діяла Національна бібліотека, працювала Комісія з вивчення природних багатств України під орудою В. Вернадського. У 1919-1920 рр. учені розробили найновіші правила українського правопису. У цей час розпочали академічне видання творів Тараса Шевченка.

1. Які зміни відбулись у вищій школі за більшовицької влади?

2. Назвіть імена відомих науковців, які залишилися працювати в Україні.

3. Коли було відкрито УАН? Хто її очолив?

Наталя Осадча (1891-1982) зростала у сім'ї щирих українців. Батько селянин, який самотужки здобув освіту, був очільником кооперативного руху на Конотопщині. Мати - учителька, яка відбула п'ятирічне заслання у Сибіру, а згодом вивчилася на лікарку. Тож і Наталя завжди виявляла активну громадянську позицію. Під час навчання у Київській жіночій гімназії долучилася до діяльності таємних гуртків, збирала пожертви для Червоного Хреста, потерпілим від єврейських погромів. Згодом вступила на фізико-математичний факультет Київських вищих жіночих курсів, але у зв'язку з одруженням та переїздом до Сімферополя перервала навчання. Працювала у Природничому музеї Таврійського губернського земства, а також була співробітником ботанічної секції Кримського товариства природників. Після вислання з Криму подружжя переїхало до Харкова. Тут Наталя Осадча-Яната і здобула фах ботаніка вищих рослин. У колі її наукових зацікавлень - лікарські рослини, а також ботанічна номенклатура й термінологія. Загалом дослідниця обстежила 158 місцевостей, занотувала народні назви рослин, нанесла їх на карту України. З 1921 р. Наталя й Олександр працювали у ВУАН. У 1930-х рр. чоловік був репресований, тож під час війни Наталя Осадча-Яната з донькою та зятем виїхали у Німеччину, а звідти - до США.

1. Назвіть ключові події української історії, які вплинули на життєвий шлях Наталі Осадчої-Янати.

Коли в Україні зусиллями Гетьманату було відкрито український університет у Кам'янці-Подільську, ...

в Австро-Угорській імперії у Львові було створено Українську Національну Раду, яку очолив Кость Левицький.

Фільм "В. І. Вернадський. У пошуках живої речовини": https://www.youtube.com/watch?v=NkNwzWXhD84.

Фільм "Феномен у європейській та українській культурі - Агатангел Кримський": https://www.youtube.com/watch?v=oYGtj3Aem-U
Підсумуйте свої знання
1. Запам'ятайте дати і події, пов'язані з ними:
- 6 жовтня 1918 р. - відкрито перший державний український університет у Києві; - 22 жовтня 1918 р. - відкрито український університет у Кам'янці-Подільську; - 24 листопада 1918 р. - відкрито Українську Академію наук (УАН); - липень 1919 р. - Раднарком УСРР прийняв "Положення про єдину трудову школу УСРР"; - 1921 р. - утворено Всеукраїнську надзвичайну комісію з боротьби із неписьменністю.
2. Поясніть значення понять: "Просвіта", робітфаки, УАН.

3. Підготуйте історичну довідку на тему: "Українська Академія наук - початок діяльності".

4. Проаналізуйте розвиток освіти в 1917-1920 рр. Визначте позитивні й суперечливі тенденції розвитку.

# data[].attributes.attachment_link.title
Юрій Бак - 21 Нові тенденції розвитку культури 1914-1921 рр.

# data[].attributes.attachment_link.description
Поурочний план Джерела - 1 https://history.vn.ua/pidruchniki/ukraine-history-10-class-2018-byrneiko-standard-level/23.php 2 https://gorodenok.com/ урок-27-тема-тенденції-розвитку-культур/ Мета: охарактеризувати особливості розвитку культури України в період національно-визвольних змагань, з'ясувати нові тенденції та чинники розвитку культури в 1917-1920 рр., суперечливе ставлення населення до культурних цінностей, подвижництво творців та діячів культури, культурно-освітню діяльність громадських організацій в цей період; розвивати в учнів уміння аналізувати та систематизувати матеріал, робити висновки, здійснювати порівняння історичних явищ та подій, удосконалювати навички роботи з історичними джерелами, давати історичну характеристику діячам культури; сприяти патріотичному вихованню учнів, а також виховувати в них естетичні смаки та уподобання.

# data[].attributes.headline
Домашне завдання.

# data[].attributes.subject
Домашне завдання.

# data[].attributes.body
·        Опрацювати відповідний параграф підручника: .

·        Підготувати повідомлення про політику більшовиків щодо церкви та релігії.

# data[].attributes.attachment_link.title
практична 10 клас

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Російське військо починає наступ на Україну одразу у двох напрямках. Військовий секретар Петлюра марно намагається зібрати на захист вітчизни деморалізовану армію. Прем'єр-міністр Винниченко звинувачує в початку війни саме Петлюру. На засіданні уряду скандал, який завершується відставкою військового секретаря Петлюри.

29 січня 1918 року неподалік залізничної станції Крути, менш як за 200 кілометрів від Києва, відбувся бій, в якому з українського боку взяло участь кількасот ледь навчених юнаків і кілька старшин, а з російського - кілька тисяч добірних загонів червоних під проводом Муравйова. Українці змушені були відступити.

Однією з причин поразки стало те, що Симон Петлюра зі своїм Гайдамацьким кошем України під Крути не потрапив: змушений був повертатися до Києва - там якраз почався заколот більшовиків на заводі Арсенал, основним принципом якого був принцип дестабілізації. Ситуація вкрай нагадує сьогоднішню. Якраз в період наступу почалися повстання на київських заводах. Причому ці повстання починали власне диверсанти, терористи, члени комуністичної партії, які прислані були з Москви, з Росії.

За кілька днів російське військо штурмує Київ. У місті починається червоний терор.

Після підписання мирного договору з Німеччиною та Австро-Угорщиною, в лютому армія Української Народної Республіки перейшла у контрнаступ. Позаду на потягах, практично не розчохлюючи гвинтівок, сунули німецькі вояки. Проте німецькі союзники майже заборонили розбудовувати далі українське військо.

Київ між тим повертається до мирного життя. Відновлює роботу уряд - під керівництвом Голубовича. Проте нову владу роз'їдає корупція. У Києві переворот. Ось тут на Софійській площі олігархічний псевдомайдан оголошує гетьманом Павла Скоропадського.

Павло Скоропадський - далекий нащадок козацього гетьмана, у першу світову війну був генералом російської армії. Настає диктатура.

27 липня після проголошення антигетьманського маніфесту з вимогою ліквідації поміщицького землеволодіння та повернення землі селянам у Києві відбулися арешти лівих політиків. Затримано Винниченка, Порша, Капкана і Петлюру. За короткий час відпущено практично усіх, за винятком саме Петлюри. Його утримували в Лук'янівській в'язниці майже чотири місяці.

Скоропадський змушений був не стільки будувати незалежну Україну, скільки форпост для відбудови майбутньої великої Росії. Загалом же, виплеканий німцями Скоропадський поволі змінює західний вектор своєї політики на східний.

Після антивоєнних виступів матросів, які переростають у революцію, у листопаді 1918 року імператор Німеччини Вільгельм ІІ зрікається престолу і потайки залишає країну. Вже за декілька днів Німеччина підписує перемир'я, запропоноване Антантою, а німецькі солдати, які перебували в Києві, почали готуватися до повернення додому. Без їх підтримки гетьман Павло Скоропадський опинявся в ролі голого короля. Антанта не визнає Української держави і хоче бачити її у складі небільшовицької Росії. 14 листопада під тиском Заходу і свого проросійського оточення, Скоропадський видає маніфест про входження України у склад нової Російської держави в якості автономії. Крок відчаю, який налаштував проти гетьмана значну частину українського політикуму.

Гетьман Скоропадський оголосив про створення федерації з Росією. Ми подібне бачили в 2013 році, коли замість майже готового до підписання на саміті у Вільнюсі документа про Асоціацію з ЄС, Україна зробила кардинальний розворот на користь Росії, на користь Митного союзу. Що, звичайно, спричинило падіння гетьмана Скоропадського і створення Директорії, на цей момент - падіння режиму Януковича і перемогу Майдану.

У грудні 1918 року учасники антигетьманського повстання збираються в Києві, і в напруженій атмосфері Володимир Винниченко проголошує створення нового органу влади - Директорії УНР. Не всі українські сили підтримали Директорію. Частина вважала, що повстання у такий непевний час зруйнує навіть залишки Української державності. Їх не послухали.

На чолі нового уряду став Володимир Винниченко. Директорія складалася з п'яти осіб. Серед них і Симон Петлюра, який буквально за два дні до того вийшов з Лук'янівської тюрми. Проте підпорядковуватися Винниченку він не збирався. Замість проголошувати декларації, Петлюра виїжджає до Білої Церкви збирати військо.

У середині грудня, коли Київ залишили останні частини німецької армії, до столиці України наче принц на білому коні в'їхав головний отаман Директорії Петлюра. Колишній керівник Української держави Павло Скоропадський втік.

Російська пропаганда на Заході звинувачує українську Директорію у більшовизмі. Російські більшовики звинувачують Директорію у зв'язках з Антантою. Враховуючи війну Західною України з Польщею, нова влада опиняється одразу між трьох вогнів.

Французький десант висадився в Одесі без жодних перешкод з боку підрозділів УНР. Французький корпус чисельністю у 15 тисяч одразу зосередився вздовж берегової лінії. Французи запропонували українцям і росіянам-монархістам свій план із 7 пунктів. Північ, Центр і Схід України контролюється Директорією УНР, на півдні створюється російська директорія. Обидві директорії керують лише цивільним життям. Всі війська підпорядковуються французам і ведуть спільну війну з більшовиками. Ні Петлюра, ні денікінці на цей план не пристали. А от більшовики в Кремлі не придумали нічого ліпшого, як дістати з полиць план зразка 1917 року. Знову захопити Харків, знову створити там маріонетковий псевдоукраїнський уряд і знову вдавати, що спостерігають за громадянською війною в Україні.

На комуністичну агітацію купилося і багато українців, розчарованих і Скоропадським, і Директорією. До армії, організованої більшовиками на нейтральній території, приєднуються Щорс, Боженко, Юрій Тютюнник та отаман Григор'єв. Всі вони всюди виставлялись як українські сили.

Григор'єву і Тютюннику знадобилося зовсім мало часу, щоб зрозуміти, що вони стали жертвою пропаганди, яка з реальністю не має нічого спільного. Поза спинами українського війська йшли більшовицькі продзагони, які забирали в селян останнє збіжжя і ЧеКа, яке розстрілювало просто заради задоволення. Григор'єв з Тютюнником об'єднуються із Махном і починають антибільшовицьке повстання. На Черкащині громити зайд починають місцеві отамани. Дивізія Григор'єва наближається до Харкова. У Кремлі не на жарт перелякані. Ленін і Сталін вимагають терміново припинити формування частин Червоної Армії з українців. Покладатися у війні проти України там могли лише на росіян. Ненадійних українських лідерів просто знищували.

Грудень 1918 року. Росія починає неоголошену війну проти Української Народної Республіки. Директорія починає переговори з Москвою, але мирні умови останньої більше схожі на пропозицію капітуляції. Врешті, 16 січня 1919 Директорія оголошує Радянській Росії війну. Невелика за чисельністю армія УНР зазнає поразки за поразкою. На початку лютого Директорія залишає Київ.

Гра на взаємне знищення призвела до втрати Україною незалежності.
Незнання історії не звільняє від відповідальності. Дивіться фотогалерею за темою:

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
симон петлюра

# data[].attributes.attachment_link.title
Круговорот історії: як через домовленості Скоропадського з Росією Україна втратила незалежність та аналогії з сьогоденням

# data[].attributes.attachment_link.description
Російське військо починає наступ на Україну одразу у двох напрямках. Військовий секретар Петлюра марно намагається зібрати на захист вітчизни деморалізовану армію. Прем'єр-міністр Винниченко звинувачує в початку війни саме Петлюру. На засіданні уряду скандал, який завершується відставкою військового секретаря Петлюри.

# data[].attributes.attachment_link.title
Тестування: Боротьба за українську державність (квітень 1918 - 1921рр.)

# data[].attributes.attachment_link.description
Боротьба за українську державність (квітень 1918 - 1921рр.)