# data[].attributes.body
Toamna în grădină îşi acordă vioara.
Plâng strunele jalnic, lung şi prelung
Şi-n goala odaie acorduri ajung...
Şi plâng în odaie, şi eu din vioară...
Plâng strunele toate lung şi prelung.

Fereastra e deschisă... vioarele plâng...
O, ninge... şi toate se sting...
Palidă, toamna nervoasă, cântând a murit...
Îmi cade vioara şi cad ostenit,
Iar toamna, poetă, cântând a murit.

# data[].attributes.body
Simbolismul a fost o mișcare artistică și literară de la sfârșitul secolului al XIX-lea, care se opunea romantismului, naturalismului și parnasianismului și potrivit căreia valoarea fiecărui obiect și fenomen din lumea înconjurătoare poate fi exprimată și descifrată cu ajutorul simbolurilor. Tot prin simbolism se înțelege și modul de exprimare, de manifestare, propriu acestui curent.
Adesea se consideră că poeți ca Charles Baudelaire, Arthur Rimbaud și Paul Verlaine fac parte din acest curent, dar Stephane Mallarmé este cel care îl întruchipează cel mai bine în poezie.

Definit în sens strict, simbolismul reprezintă un cerc literar restrâns din care făceau parte poeți cum ar fi Stuart Merrill, Albert Samain și Jean Moréas. Ultimul a publicat manifestul mișcării în 1886, în ziarul Le Figaro.

# data[].attributes.body
George Bacovia (născut George Andone Vasiliu) a fost un scriitor român format la școala simbolismului literar francez. Este autorul unor volume de versuri și proză scrise în baza unei tehnici unice în literatura română, cu vădite influențe din marii lirici moderni francezi pe care-i admira, dar și, cum spune versul bacovian, „din Eminescu, Heine și Lenau.” La început văzut ca poet minor de critica literară, va cunoaște treptat o receptare favorabilă, mergând până la recunoașterea sa drept cel mai important poet simbolist român și unul dintre cei mai importanți poeți din poezia română modernă.

# data[].attributes.body
La o prima "intalnire" cu lirismul bacovian, am respins categoric stilul sau sobru, insa cunoscand, mai apoi, poezii precum "Toamna Murind" sau "Ecou de Romanta" m-au facut sa inteleg cu adevarat ce doreste poetul sa exprime prin poeziile sale, totodata, dorindu-mi sa aflu mai multe despre viata acestuia.

# data[].attributes.body
Poezia „Toamna murind”, scrisă de George Bacovia, aparține esteticii simboliste, aceasta fiind o poezie a sensibilității pure ce are ca și obiectiv stările sufletești nelămurite, confuze, transmise pe calea sugestiei, având ca temă principală decesul.

# data[].attributes.body
Titlul denota sfarsitul tragic al unui anotimp roditor si inceputul anotimpului hibernal ce emana o stare de deznadejde si neliniste universala, in care spatiul exterior influenteaza puternic trairile launtrice ale eului liric.

# data[].attributes.body
Prima strofa descrie un cadru dezolant, mohorat, prin imagini auditive din sfera dizarmonicului (“plang, strunele jalnic", "toamna in gradina isi acorda vioara”), dar si
pustietatea sufleteasca evidentiata atat de epitetul "goala odaie", cat si de numeroasele repetitii ale sintagmei “lung si prelung". Toamna este în acord cu faptura umana
cuprinsa de tristete, izolata, reprezentând un simbol al declinului.

# data[].attributes.body
Poetul transfigureaza realitatea concreta prin corespondenta elementelor din natura, ale caror caracteristici rezoneaza in stari interioare lirice, viziune artistica specific simbolista prin functia expresiva si estetica a simbolurilor si fenomenelor.
Implicarea afectiva este evidentiata prin marcile lexico-gramaticale ale eului liric, reprezentate de verbe si pronume personale la persoana I singular (.eu", „imi cade", ,,cad").

# data[].attributes.body
Strofa a doua, prin tehnica simbolista a corespondentelor, definitivează peisajul de toamnă tarzie, care devine sălbatic şi sever („0, ninge...si toate se sting.../Palida, toamna nervoasa,cantand a murit"). Fenomenele naturii se îmbina armonios cu cadrele sumbre, cu atmosfera de degradare si astfel, se întâlneste motivul toamnei dezolante,
anotimp al descompunerii si al mortii.
Motivul plansului, asociat cu ploaia monotona si frigul patrunzator al ninsorii, grabeste atat descompunerea vegetala, cât si cea umana, eul liric simtindu-se incapabil de a lupta impotriva naturii amenintatoare, dar si a mortii insesi, adancindu-se in angoasa odata cu aceasta.

# data[].attributes.attachment_caption
Peisaj de toamna, ce intareste tristetea prin intermediul ploii. De asemenea, indepartarea persoanei din imagine sugereaza trecerea ireversibila a timpului.

# data[].attributes.body
Frunzele care cădeau plutesc pe lângă fereastra mea
Frunzele de toamnă de roșu și auriu
Văd buzele tale, săruturile de vară
Mâinile arse de soare pe care obișnuiam să le ținem
De când ai plecat, zilele se lungesc
Și în curând voi auzi vechea melodie de iarnă
Dar cel mai mult mi-e dor de tine, draga mea
Când frunzele de toamnă încep să cadă
De când ai plecat, zilele se lungesc
Și în curând voi auzi vechea melodie de iarnă
Dar cel mai mult mi-e dor de tine, draga mea
Când frunzele de toamnă încep să cadă
Da, mi-e dor de tine cel mai mult, draga mea
Când frunzele de toamnă încep să cadă

# data[].attributes.body
Din punct de vedere prozodic, observa o structura clasica, intrucat poezia este formata din doua cvintete, cu rima imperfecta, masura variabila intre opt si treisprezece silabe si ritm trohaic.

# data[].attributes.body
Asadar, poezia ,Toamna murind', de George Bacovia, este construita sub forma unei confesiuni lirice, incadrandu-se in estetica simbolista prin atmosfera, folosirea sugestiei, a simbolurilor si a corespondentelor, precum si prin introducerea versului liber, universul operei conturand un decor pustiu, sinistru, prin ambiguizarea deliberata.

# data[].attributes.body
Acest peisaj de toamna, mi-a atras atentia datorita cromaticii, dar mai ales datorita persoanei care se indeparteaza de centrul imaginii, mergand spre capatul cararii, unde o asteapta un tablou alb, semnificand venirea iernii.

# data[].attributes.body
Am ales aceasta melodie deoarece consider ca se potriveste in totalitate lirismului bacovian, exprimandu-mi aceleasi sentimente de singuratate si angoasa.
Totodata, versurile sugereaza aceeasi tema "eterna", si anume trecerea ireversibila a timpului.