# data[].attributes.headline
Життя і творчість О.Олеся

# data[].attributes.subject
Життя і творчість О.Олеся

# data[].attributes.headline
О.Олесь.Життя і творчість

# data[].attributes.subject
О.Олесь.Життя і творчість

# data[].attributes.body
Українська література. Рівень стандарту. 11 клас. Авраменко

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Українська література. Рівень стандарту. 11 клас. Авраменко
Спостереження 1. Розглянувши репродукції картин сучасних українських художників, виконайте завдання. Л. Давиденко. Після храму. 2010 р. О. Дробоцький. Війна. 2015 р.
A. Стисло опишіть зображене на репродукціях картин.

Б. Розкажіть, чим контрастують ці роботи.

B. Придумайте свій сюжет про війну та кохання (коротко), поділіться ним у класі.
2. Прочитайте й перекажіть життєпис О. Гончара.
Олесь Гончар народився 3 квітня 1918 р. в с. Ломівці, що в передмісті Катеринослава (нині м. Дніпро), у родині робітників. Батько працював у приміському колгоспі, де й загинув від німецької авіабомби; мати віддавала всі свої фізичні сили на заводі металевих виробів, через що й рано пішла з життя, коли синові було лише три роки. Маленького Олександра забрали на виховання бабуся й дідусь по материній лінії, вони проживали в слободі Суха, що на Полтавщині.

Хлопець закінчив семирічну школу. У ній українську мову й літературу викладав досвідчений учитель, що й дав майбутньому письменникові "чисто українське ім'я Олесь". Потім юнак здобував освіту в Харківському технікумі журналістики (1933-1937) і в Харківському університеті на філологічному факультеті (1938-1946), навчання в якому на декілька років перервала Друга світова війна, куди Олесь пішов добровольцем. Перше поранення отримав у боях за Київ, друге - між Полтавою й Харковом. Дорогою війни він пройшов до Праги. Нагороджений декількома орденами й медалями. З 1946 р. О. Гончар мешкав у Києві, навчався в аспірантурі Інституту літератури ім. Т. Г. Шевченка АН України.

Перші твори (переважно оповідання) О. Гончар почав друкувати 1937 р. в різних періодичних виданнях. 1946 р. в журналі "Україна" виходить друком романтична новела "Модри Камень" про кохання радянського солдата до іноземки - через таку "тематичну недалекоглядність" твір офіційно розкритикували. У 1946-1947 рр. пише романи "Альпи", "Голубий Дунай" і "Злата Прага", які становлять трилогію "Прапороносці". Саме з виходом у світ цього твору до О. Гончара прийшло справжнє визнання. Його приймають до Спілки письменників України, присуджують дві Державні премії СРСР. Один за одним були надруковані нові твори: повість "Земля гуде" (1947), збірка "Новели" (1949), повість "Микита Братусь" (1951) та ін., які були написані в правильному ідейно-тематичному стилі.
О. Гончар. Фронтова світлина
У 1960-х роках, коли було розвінчано культ особи Сталіна й послаблено тотальний контроль за мистецтвом, з-під пера О. Гончара з'являються роман "Людина і зброя" (1961) і роман у новелах "Тронка" (1963). Вони засвідчили про новий етап у творчості митця, друге дихання, "нове цвітіння" прозаїка, ніби написав їх молодий, нічим не обтяжений та вільний у художньому самовираженні автор. 1968 р. виходить друком багатостраждальний роман "Собор", ущент розкритикований тодішньою владою. Щоб "виправитися", О. Гончар одразу пише "ідеологічно правильні" твори: "Циклон" (1970), "Бригантина" (1973), "Берег любові" (1976). У них уже порушено проблеми, що не дратували владу. Найвідоміший твір Гончара-романіста - "Твоя зоря" (1980). Після цього письменник використовує малі епічні форми, з яких і розпочинав свою творчість. Але це вже не романтичні новели й оповідання, а публіцистичні, де митець порушує актуальні суспільні проблеми.

Влада нагороджувала О. Гончара преміями й призначала на високі посади (академік АН УРСР, депутат Верховної Ради УРСР декількох скликань та ін.). Цим намагалася "приручити" письменника, проте він не торгував своєю гідністю й здобув великий авторитет серед колег по перу й читачів, часто захищав своїх побратимів, яких переслідувала влада. 1992 р. О. Гончару присвоєно почесний ступінь доктора Альбертського університету (Канада). 1993 р. Міжнародний біографічний центр у Кембриджі (Англія) визнав українського митця "Всесвітнім інтелектуалом 1992-1993 років".

О. Гончар помер 16 липня 1995 р., похований у м. Києві на Байковому кладовищі.
Прізвище Гончар походить від загальної назви, що стосується майстра, який виготовляє посуд та інші вироби з глини: "Всі люди на однім базарі купують миски і в одних гончарів, то і миски однакові" (І. Котляревський). Зверніть увагу: загальна назва належить до м'якої групи (гончаря, гончарю, гончарем, на гончареві), а утворене від неї прізвище - до твердої (Гончара, Гончару, Гончаром, на Гончарові). 3. Опрацювавши літературно-критичний матеріал про новелу О. Гончара "Модри Камень", складіть до неї літературний паспорт.
Новела "Модри Камень". Одним з найромантичніших творів О. Гончара є новела "Модри Камень". Головні герої - радянський солдат і словацька дівчина Тереза, які закохуються під час війни. Події відбуваються в містечку Модри Камень, що в Словаччині. Тема новели - несподіване кохання з першого погляду - типова для творів романтичного спрямування (своєрідно вона зазвучала й у новелі "За мить щастя"). На жаль, війна приносить смерть, вона відбирає життя й у Терези. Її вбивають поліцаї. Проте образ дівчини живе й далі в мареннях коханого. Цей сюжет утверджує силу любові та життя - у цьому головна ідея твору.
м. Модри Камень (Словаччина). Сучасне фото
Композиційні й жанрові особливості. Подія, зображена у творі, незвичайна, дія розгортається стрімко. Твір невеликий за обсягом, його поділено на п'ять частин. Несподівана розв'язка приголомшує читача. Герой-оповідач (розповідь ведеться від першої особи) переживає психологічний шок. Він говорить із загиблою дівчиною, наче з живою (п'ята частина). Динамічний сюжет, незвичайна подія, несподівана розв'язка, психологізм - ознаки новели як літературного жанру.
Теорія літератури НОВЕЛА Новела (італ. novella - новина) - невеликий прозовий епічний твір про незвичайну життєву подію з несподіваним фіналом, сконцентрованою та яскраво відображеною дією. Новелі властиві: лаконізм, яскравість і влучність художніх засобів, одна сюжетна лінія, наявність переломного моменту в сюжеті, зведення до мінімуму кількості персонажів. Автор концентрує увагу на змалюванні внутрішнього світу героїв, їхніх переживань і настроїв. Новела як жанр з'явилася вXIV-XVI ст. в Італії, хоча її корені сягають давніх літератур Заходу та Сходу. В українській літературі жанр новели розвивали В. Стефаник, М. Коцюбинський, Б. Лепкий, Ю. Липа, Г. Косинка та ін.
У новелі увагу привертає колористика твору. З перших рядків новели читач потрапляє в полон різнобарв'я: палітра кольорів О. Гончара має символічне значення. На початку твору, коли йде розповідь про піднесений внутрішній стан героя-оповідача, домінують сонячні, трав'янисті й небесні барви: "Дзвенить суха весна, гуде зелений дуб на згір'ях, й облизане каміння сміється до сонця... Високе небо над тобою гуде від вітру, мов блакитний дзвін". Природа буяє, вона персоніфікована, є тлом, на якому автор вимальовує картину душевних вражень та яскравих емоцій закоханої людини. На зміну буянню акварельних барв природи приходять категоричні кольори - чорний, білий та червоний. Це ми спостерігаємо в епізоді про пораненого героя-оповідача, який напросився в дім Терези та її матері: "Ти теж була в білій сукні, і на рукаві чорніла пов'язка... Ти простягла мені свою білу руку. А мої були мокрі, червоні, незграбні, у брудних бинтах". Кольорова гама пейзажу в останній частині знову розмаїта, весняна, бо в душі закоханого героя живе Тереза, він з нею веде діалог і знову переживає щастя від зустрічі, хоча душа її вже на небі (читач усвідомлює, що ця розмова є лише фантазією героя, його маренням): "Бачу вже їх (гори. - Авт.), уже не забиті снігами, а зелені, пишні, зігріті весняним сонцем, коли полонини, як сині озера, зацвітають тим першим цвітом весни... Тепер скрізь уже поросла буйна трава". Цією розмовою-маренням автор наголошує, що романтичне кохання перемагає смерть.
К. Білокур. Польові квіти. 1941 р.
Цікавою є форма оповіді: її веде закоханий солдат, згадуючи попередні події. Він уявляє, ніби зустрічається з Терезою, розмовляє з нею. "Письменник уводить у твір цю умовну ситуацію, у якій так органічно, природно переплітається дійсне й уявне, - зауважує літературознавець Р. Мовчан. - Цим жестом О. Гончар у 1940-і роки продовжував сміливі новаторські пошуки Довженка, Яновського, Хвильового. Тому тогочасна критика так насторожено сприйняла новелу, поспішила повернути молодого автора в загальне річище - "писати, як усі"". Але митцю вдалося пройти між краплинками дощу й зберегти своє творче обличчя.
4. Перегляньте буктрейлер на новелу О. Гончара "Модри Камень" (2 хв 19 с), створений юнацьким відділом Новомосковської центральної міської бібліотеки (Дніпропетровська область). Напишіть відгук про нього, зваживши на гру акторів, операторські прийоми, музичний супровід, цитатний матеріал, графіку та ін. Youtube Олесь Гончар. "Модри Камень"
1. Повне ім'я Олеся Гончара -

А Олег

Б Олексій

В Терентій

Г Олександр

2. Композиційною особливістю новели "Модри Камень" є

А кульмінація на початку твору

Б поділ тексту на частини

В наявність присвяти

Г наявність епіграфа

3. Установіть відповідність.

1 Шістдесят годин ми не змикали очей.

2 Лютий вітер, шугаючи в скелях, заважав нам.

3 Вітер гуляє в Рудних горах... і каміння сміється до сонця.

4 Я так довго чекала Вас... мені здається, не менше, як тисячу літ!

А персоніфікація

Б фразеологізм

В порівняння

Г гіпербола

Д епітет

4. Які найцікавіші факти з життєпису О. Гончара ви запам'ятали?

5. Назвіть ознаки новели як літературного жанру, проілюструвавши їх прикладами з твору О. Гончара "Модри Камень".

6. Чи можна вважати новелу "Модри Камень" романтичною?

7. Яку роль відіграють пейзажі у творі? Охарактеризуйте кольорову гаму та її значення в новелі.

8. Від якої особи ведеться розповідь у новелі О. Гончара "Модри Камень"? Що дає ця композиційна особливість для сприйняття твору читачем?

9. Якими ви побачили образи солдата й Терези?

10. Визначте тему, ідею та проблеми в новелі О. Гончара "Модри Камень".

11. Доберіть до кожної частини новели О. Гончара "Модри Камень" заголовок.

12. Поміркуйте, чи можна вважати марення героя-оповідача в кінці твору ознакою здорового психологічного стану молодої людини. Аргументуйте свою позицію.
Домашнє завдання

1. Підготуйтеся до виразного читання новели за ролями.

2. Підготуйте мультимедійну презентацію про край, у якому відбуваються події новели О. Гончара "Модри Камень" (за бажанням).

Використана література

Гончар О. Щоденники: У 3 т. - К., 2002, 2008.

Таїни художнього тексту: [3б. наук. пр.] / Ред. кол.: Н. І. Заверталюк (наук. ред.) та ін. - Д. : Пороги, 2013. - Вип. 16. - 284 с.

Мовчан Р. Новелістика Олеся Гончара / Р. Мовчан, О. Авраменко, В. Пахаренко. Українська література : підручн. для 11 кл. - К. : Грамота, 2011. - С. 286-289.

Цалик С. Таємниці письменницьких шухляд: Детективна історія української літератури / С. Цалик, П. Селігей. - К., 2010.

﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Олесь Гончар

# data[].attributes.attachment_link.description
Спостереження 1. Розглянувши репродукції картин сучасних українських художників, виконайте завдання. Л. Давиденко. Після храму. 2010 р. О. Дробоцький. Війна. 2015 р. A. Стисло опишіть зображене на репродукціях картин. Б. Розкажіть, чим контрастують ці роботи. B. Придумайте свій сюжет про війну та кохання (коротко), поділіться ним у класі. 2.

# data[].attributes.headline
Новела “Модри Камень” Олеся Гончара

# data[].attributes.subject
Новела “Модри Камень” Олеся Гончара

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Тут ви можете прочитати повністю новелу українського письменника Олеся Гончара "Модри Камень". Ще донедавна вона не входила до програми ЗНО з української мови та літератури. Тепер же кожному, хто хоче вдало скласти тестування, треба уважно її прочитати та проаналізувати.
І

Вітер гуляє в Рудних горах. Дзвенить суха весна, гуде зелений дуб на згір'ях, і облизане каміння сміється до сонця.
- Терезо! Кого ти виглядаєш?
А ти здіймаєш руки, мов хочеш злетіти.

- Мамцю моя! Пан бог видать, кого я виглядаю! Високе небо над тобою гуде од вітру, мов блакитний дзвін.

II

Куди ти задивилась? У що заслухалась?
Було зимно і чужо, коли я постукав у твоє лісове вікно. Чув, що в хаті не сплять, але ніхто мені не відповідав. Там радились. З-за причілка било снігом і засипано мені очі. Білий вітер стугонів у порожнечі гір.

Я постукав ще раз. Обережно, так, наче й справді цей стук могли почути там, далеко внизу.
- Просім, хто ви?
Що мені казати? Хто ми?

- Свої, - кажу і не чую власного голосу. Третю добу замість вода ми їли сніг. - Свої, - хриплю я щосили.
Тоді в хаті задзвеніло, мовби сонячний промінь зламався об шибку.
- Мамо, то руські!

Боязко й недовірливо відчинилися двері. Я зайшов до кімнати, тримаючи автомат напоготові. Натиснув ліхтарик, і в смузі електричного сяйва завмерла біля столу злякана мати, а ти біля високого ліжка застигла в подиві, закриваючи груди розпущеними косами.

Я загасив ліхтарика і сказав завісити вікна.
Мати світила лампу, а сірник дрижав у її руці. Ти стояла на стільці боса, закриваючи вікна.
Я стидався дивитись на твої білі стрункі ноги, але, одвівши погляд, все одно бачив їх весь час.

Скочивши з стільця, ти стала навпроти мене. Тільки тепер я помітив, який подертий на мені був халат. Ти теж була в білій сукні, і на рукаві чорніла пов'язка.

- Так оце такі... руські?
- А якими ви уявляли?
- ...Такими...

Ти простягла мені свою білу руку. А мої були мокрі, червоні, незграбні, в брудних бинтах. Бинти нам правили й за рукавиці, котрі ми розгубили, митарствуючи в проклятих скелях.
- Хто у вас буває?
- Днесь нікого, пане вояку, - озвалася мати.

Вона стояла біля кахельного каміна і давилась на мене сумно.
- А по кому ви носите траур?
- По нашому Францішеку,- каже мати.

- По Чесько-Словенській республіці, - кажеш ти. Виходжу надвір, минаю кошару, в якій глухо гуркотять вівці, і тихо свищу. Від скирти сіна відділяється Ілля, білий, мов привид. Замерз, лається і питає:

Знову заходимо до кімнати. Побачивши плитку, Ілля всміхається, ставить біля дверей свій "баян", обтрушується, здивовано вслухаючись у співучу словацьку мову.

Її син Францішек завжди сидів над своїм радіо до глухої ночі. Слухав і Прагу, й Москву. Необережний, хвалився всім на роботі, що він чув. А прийшли собаки-тисовці, побили радіо та умкнули й Францішека. В минулий четвірок розстріляли його на кар'єрах. Штандартенфюрер каже: партизан. Для них що словак, то й партизан. Скажіть, на ласку, який з її мужа партизан? Лісник собі, та й годі! А також взяли з дому та погнали германам рити шанці. Просім пана, не треба нової біди.

- Мамаша, - втішає Ілля,- воно німе.
- Не треба, панове вояки!
Ілля бере рацію й волочить її з хати.

Тепла хвиля дихає на мене від каміна, варить, як спирт. Чую, як з дрожем виходить з мене той холод, що ми його набралися в горах. З обережності ми за три доби ні разу не розвели вогню. Ми то плазували в камінні, високо над шосе, то забиралися на самий кряж, звідки видно було ще далі - в тилу - всі батареї противника. Викликаючи час від часу "Симфонію", передавали їй, що треба. З обачності часто змінювали стоянки. Це нас катувало. Перекочовуючи в ущелинах між горами, особливо вночі, ми щоразу зривались у якісь прірви. Якби було менше снігу, ми, мабуть, поскручували б собі в'язи. А так лише пороздирали руки, позбивали коліна, подерли халати і, - що найприкріше, - пошкодили рацію.

- Ось до чого доводять ці сальто-мортале, - сумно констатував Ілля, остаточно переконавшись, що рація не заговорить.

Але головне завдання все ж було виконане, і цієї ночі ми вирішили перебратись до своїх.
Ти налила в таз теплої води. Я розмотував свої руки, але закляклі пальці ніяк мене не слухались.
- Давайте я!..

Пальці твої були вправні й повні ніжного тепла. Зовсім не боліло, як ти віддирала закривавлений бинт. Віддерши його, кинула десь у куток, а мої руки, попарені і якісь легші, зав'язала своєю марлею, сухою та м'якою.

III

Куримо - спимо - хилимось. Шістдесят годин ми не змикали очей.

- Спіть, я ставу на варті, - кажеш ти. Ми сміємось і встаємо з канапи.- Кам? - дивишся ти благально.
- Не маємо часу, Терезо.

Мати, бліда й згорьована, щось шепоче, як черниця. "Молиться", - думаю я.

- Мамаша, - каже Ілля, - ми ще прийдемо!.. З "катюшами" та гарматами. Я поставлю вам новий приймач, і ви будете слухати весь світ!
- Дай-то бог! - шепоче вона. - Террі, проведи панів вояків.
Ми виходимо в сліпу вітряницю, залишаючи за собою в кімнаті і світло, і тепло, і людську ласку.

Далеко внизу, як у підземеллі, гримить, не вгаває фронт. Туманні каламутні заграви жовтіють за Модри Каменем. Модри Камень - Це по карті. "Мудрий Камінь" називають містечко бійці, бо Довго не можемо його взяти. Праворуч і ліворуч нього стоять висоти, як бастіони.

Ти йдеш попереду, закутана шаллю, легко перестрибуючи з брили на брилу. Над шосе зупиняємось, мов над білою прірвою. Внизу, по дорозі, чорніють німецькі машини, і шофери стрибають довкола вогню, розмахуючи руками. Білі завії снігу вихряться при світлі багаття.

Ти розповідаєш, як краще добратись до млинів, і, скинувши рукавичку, подаєш руку на прощання.
- Як ви ся іменуєте?

Тонка рука, вся зіткана з чутливих живчиків, дрібно тремтить і гріє всього мене. Коли я глянув у цей момент на гори, на обшпугований вітром камінь, він уже був мені не такий чужий, як досі.
- Ми ще зустрінемось, Терезо. Ми не можемо не зустрітися!

IV

Я вернувся.

Уже Модри Камень був наш, і шосе наше, і наші гори. Ще здалека я побачив, що на вашому подвір'ї нема нічого. Чорніло згарище, і голий димар підіймався над ним, як сурма великого горя.

Підійшовши ближче, я побачив матір. Зігнувшись над попелищем, вона порпалася в ньому паличкою, витягуючи й перетрушуючи якийсь недотлілий мотлох. Зосереджено оглянувши його, тут же кидала і знову порпалася, і видно було, що думає вона не про нього, що ті огарки їй зовсім не потрібні, а вибирає та перетрушує їх лише для того, щоб бути чимось заклопотаною.

- Добридень вам, - сказав я.
- Добридень, - відповіла вона і знову зігнулась над своєю роботою. Вона мене не впізнала.

А коли я їй нагадав, хто я, мати видивилась на мене, і її зібгані безкровні губи засіпались. Вона похитнулась, схопившись рукою за кахельний камін, який тільки й зберігся від цілої хати. Виплакавшись, розповіла:

"Вони прийшли наступного дня вранці шукати мого мужа.
- Він утік від робіт, - кричали поліціянти, - і був уночі тут!
- Не був він тут, - відповіла Тереза.

- То зла неправда, - кричали ті. - Ми виділи ноги на снігу. Ти сама проводжала його з кимось до гостинця, бо лишила там і свої дрібні сліди! - Та й почали все перекидати і на горищі, і в хижі, і в кімнатах, потрощили посуд і знайшли той закривавлений бинт.

- Чия це кров? - прискіпались вони.
- То моя, пане поліцаю, - сказала Тереза. - Я була втяла собі руку.
- Кажи дурням! - залементували вони. - Свіжа кров! Тут були партизани!

Як почув це слово старший шваб, що був з ними, то одразу сказав:
- Ходи з нами! - І повели Терезу на Мікулов.
Я ледве встигала за ними на гору. А вона йде перед них і не плаче, та тільки раз по раз оглядається.

- Вертайтесь, мамуньо, - каже, - бо вам тяжко іти горі. А як зіходили на кряж, вона все частіше озиралася назад.
- Чого ти туди пнеш очі? - кричали ті.
- Я хочу надивитись на Модри Камень.
- Маш там каваліра?
- Мам.

І зійшли на самий хребет до шосе, де воно повертає на Мікулов, і вже ось-ось наша сторона щезне з очей. Стала моя Террі біла-біла і пильно дивиться сюди, в наш край. А вони гонять:

- Іди!
- Панове, хай подивлюся ще єдину хвилю. Хай візьму Модри Камень на пам'ятку з собою.
- Ти не на вєсніцу дивишся, - зауважили вони. - Ти в інше глядиш. Де ще маш каваліра?

Я теж бачу, що вона дивиться в інше.
- Ей! - раптом вжахнувся один, наче вжалений. - Вона глядить на Руське!!!

Та й ударили оба канчуками. А вона руками канчуки відбороняє, а сама все глядить-глядить. А вже видно було звідси, як далеко внизу, на виднокрузі, стріляють руські...

Хопили її попід руки і кинули перед себе. Штовхали, та підганяли, та грозили:
- Не оглядайсь!

А вона мовчки втирає кривавицю з обличчя та все-таки оглядається.- Гей, січи її! - крикнули ті і погнали бігцем.
А я спіткнулась, бігши за ними, та впала на камінь, та й ниділа там уже до ночі..."

V

Померкло, стерлося все. Навіть те, що звуть незабутнім першим коханням. Чому ж ця випадкова зустріч, єдиний погляд, єдина ява у великій драмі війни, чому вона не меркне і, відчуваю, ніколи не померкне?

Ти - як жива. Бо далекі Рудні гори скрізь ідуть за мною, ближчають з кожним днем, щодалі ширше розгортаючись у своїй трагічній чарівності. Бачу вже їх не забиті снігами, а зелені, пишні, зігріті весняним сонцем, коли полонини, як сині озера, зацвітають тим першим цвітом весни, що по-вашому зветься - небовий ключ.

Ти виходиш на дерев'яний різьблений ґанок у білій легкій сукні з чорною пов'язкою на рукаві і дивишся вниз, за Модри Камень, де колись пролягала наша оборона.

Тепер скрізь уже поросла буйна трава. Вже через колишню нейтральну зону їдуть по асфальту словаки спокійними волами. Ідуть і дивляться, як підводиться з землі, пнеться до сонця, росте виноград, потоптаний, розстріляний тоді.

В такі години ми часто зустрічаємося з тобою і, сівши на теплому камені, розмовляємо.

Т е р е з а. Як це гарно, що ми будемо завжди разом! Я так довго чекала вас після тої зимової ночі: мені здається, що не менше, як тисячу літ!
Я. А мені здається, що я стільки ж ішов до тебе після тої ночі.
Т є р є з а. Нарешті ми знову зустрілись! Дайте мені вашу руку. Ви відчуваєте, як та тисяча літ перемістилась перед нас? Тепер вона попереду, правда ж? Наша тисяча!.. Доки зеленітимуть ці гори і світить сонце, ми будемо жити. Я задихаюсь від такого багатства!

Я. Нікуди тепер ми не будемо спішити, як тоді взимку. Тоді ми майже ні про що не встигли поговорити. Лютий вітер, шугаючи в скелях, заважав нам.
Т є р є з а. Зараз ми маємо час! Зараз я доскажу вам усе недосказане тоді. Слухайте ж! Чуєте, як лущать зелені спини гір, гріючись на сонці? А небо над нами, весняне й високе, гуде од вітру, мов блакитний дзвін!.. Слухайте ж!
1946

# data[].attributes.attachment_link.title
Новела "Модри Камень" Олеся Гончара

# data[].attributes.attachment_link.description
Тут ви можете прочитати повністю новелу українського письменника Олеся Гончара "Модри Камень". Ще донедавна вона не входила до програми ЗНО з української мови та літератури. Тепер же кожному, хто хоче вдало скласти тестування, треба уважно її прочитати та проаналізувати. Вітер гуляє в Рудних горах.

# data[].attributes.headline
Аудіозапис новели

# data[].attributes.subject
Аудіозапис новели

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Книги, що говорять (аудіокниги шкільної програми)

# data[].attributes.attachment_link.title
Олесь Гончар "Модри камінь"

# data[].attributes.headline
Аналіз новели ,, Мондри Камень"

# data[].attributes.subject
Аналіз новели ,, Мондри Камень"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Аналіз новели "Модри Камень" варто зберегти у закладки кожному, хто готується до ЗНО з української мови та літератури в 2020 році. Багато матеріалів такої тематики ви не знайдете в мережі, адже цей твір вперше внесли до програми тестування. Тут ми аналізуємо тематику і проблематику новели. Читайте твір повністю (знайти його можна ТУТ) і гайда з'ясовувати незрозуміле!
Новела "Модри Камень" є найцікавішою з творів воєнної тематики. У журналі "Україна" вона була надрукована ще до появи "Прапороносців". Хоча несправедлива критика болісно вразила письменника, та все ж таки він у новелі показав свій справжній талант.

Тема: спогади руського (тут у значенні українського) вояка-партизана про зустріч з дівчиною Терезою у словацьких горах.
Ідея: показ цінності простих людських почуттів (доброти, симпатії, довіри, закоханості) у надзвичайно складні воєнні часи.

Проблематика: війна як руйнівник життя; подвиг солдатів-партизанів; прості людські почуття у воєнний час; закоханість як ознака життя в людських серцях; любов до рідного дому, рідної землі; кохання як вічне почуття.

Герої

Оповідач;

його товариш Ілля;

дівчина Тереза;

мати Терези;

словацькі вояки (у спогадах матері).

Сюжет та композиція

Експозиція: оповідач зі сховку спостерігає за дівчиною.

Зав'язка: прихід партизанів (оповідача і його друга Іллі) у дім Терези і її матері.

Розвиток дії: перебування партизанів в словацькому домі, їх відхід.

Кульмінація: розповідь матері про те, як забрали Терезу.

Розв'язка: спогади-мрії оповідача про кохану.

Новела складається з п'яти розділів. Найменшим за розміром є перший, найбільшим - другий. Новела написана у формі звертання оповідача до Терези. Наприклад: "Скочивши з стiльця, ти стала навпроти мене"; "Куди ти задивилась? У що заслухалась?".

У п'ятому розділі містяться елементи п'єси - розмова героїв подана як репліки персонажів п'єси:

Тереза. Де ви так довго були?
Я. Уже все закiнчилось. Тепер я вже не пiду вiд тебе.

Твір є глибоко меланхолічним, передає сум оповідача, його тугу за нерозквітлим коханням. У новелі можна віднайти елементи потоку свідомості.

Олесь Гончар оберігав і примножував енергію гуманності, доброти, національної честі та гідності. Автор з образив трагічно обірване війною почуття між радянським солдатом та іноземною дівчиною-словачкою.

Несподіване кохання до красуні Терези прийшло всупереч війні. Не закріпилося воно в реальному житті, бо дівчина загинула від рук поліцая. Але кохання продовжує жити у пам'яті солдата, в його мріях, у яких він розмовляє з Терезою, як із живою:

"Померкло, стерлося все. Навіть те, що звуть незабутнім першим коханням. Чому ж ця випадкова зустріч, єдиний погляд, єдина ява у великій драмі війни, чому вона не меркне і, відчуваю, ніколи не померкне? Ти - як жива. Бо далекі Рудні гори скрізь ідуть за мною, ближчають з кожним днем, щодалі ширше розгортаючись у своїй трагічній чарівності. Ти виходиш на дерев'яний різьблений ґанок у білій легкій сукні з чорною пов'язкою на рукаві і дивишся вниз, за Модри Камень, де колись, пролягала наша оборона. Тепер скрізь уже поросла буйна трава".

Сюжет ніби сам по собі простий, та він вміщує в собі основну думку: сила кохання, нездоланна любов сильніше за смерть. Випадкова зустріч у гірській словацькій оселі навічно ранила ніжним почуттям серця двох не знайомих раніше людей: оповідача, воїна-визволителя і Терезу.

# data[].attributes.attachment_link.title
Аналіз новели "Модри Камень"

# data[].attributes.attachment_link.description
Аналіз новели "Модри Камень" варто зберегти у закладки кожному, хто готується до ЗНО з української мови та літератури в 2020 році. Багато матеріалів такої тематики ви не знайдете в мережі, адже цей твір вперше внесли до програми тестування. Тут ми аналізуємо тематику і проблематику новели.

# data[].attributes.headline
Паспорт новели О.Олеся ,,Мондри Камень"

# data[].attributes.subject
Паспорт новели О.Олеся ,,Мондри Камень"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Книги, що говорять (аудіокниги шкільної програми)

# data[].attributes.attachment_link.title
Олесь Гончар "Модри камінь"

# data[].attributes.attachment_link.description
"Модри Камень" - Coggle Diagram: "Модри Камень"

# data[].attributes.headline
Тести за новелою ,,Мондри Камень"

# data[].attributes.subject
Тести за новелою ,,Мондри Камень"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Кузьмич Людмила Володимирівна

# data[].attributes.attachment_link.title
Олесь Гончар. "Модри Камень" | Тест з української літератури - "На Урок"

# data[].attributes.attachment_link.description
Виконайте тест, щоб перевірити знання з української літератури (11 клас). Персонаж, якого немає в новелі.