# data[].attributes.body
Відзначається 19 січня і знаменує собою закінчення дванадцятиденного періоду святок. Свято увібрало
в себе багато язичницьких і християнських обрядів, центральне місце серед яких займали обряди, пов'язані з водою – простежується в обрядовості
поклоніння воді. Це одне з найбільших свят року.
Вечір напередодні Водохреща – голодна кутя, або другий Святвечір (18 січня). Весь день дотримувалися суворого посту. Надвечір сім'я збиралась за столом, де були лише пісні страви, втретє протягом святок споживали обрядову страву – кутю. Після урочистої трапези  традиційно проганяли кутю.
Зранку на Водохреще родина йшла до церкви, де відбувалась святкова служба, що завершувалась освяченням води. Освячену воду зберігали на покуті,
їй приписувались чудодійні властивості.
У давні часи свято Водохреща відбувалося на річці або біля ставка. Напередодні на льоду річки вирубували великий хрест. Кульмінаційний момент
свята — занурення священиком хреста у воду, після чого вона вважалася освяченою.

# data[].attributes.headline
Різдво (Різдво Христове)

# data[].attributes.subject
Різдво (Різдво Христове)

# data[].attributes.body
Відзначається 7 січня. Це одне з найбільших
свят року. Зранку відбувається обряд колядування — давній звичай різдвяних обходів із виконанням величально-поздоровчих пісень (колядок) і речитативних
формул (віншівок). Групи юнаків, дітей заходили на подвір'я кожної хати, виконували колядки, славили господарів, бажали їм здоров'я, щастя, щедрого
врожаю, достатку, за що отримували певну винагороду. В основі цих обходів лежала магічна ідея "першого дня", згідно з якою побажання, висловлені на
святки, мали стати реальністю.

# data[].attributes.body
Відзначається 6 січня, напередодні Різдва. Цього дня нічого не їли до вечора, поки не з'являлася перша зоря на небі (вірили, цю саме в цей час народився Ісус Христос). Підготовка до святкової вечері носила урочистий характер. За уявленнями, всі предмети, які мали відношення до обрядового столу, набували чудодійної сили. На покуті під образами ставили дідуха (сніп жита або пшениці), робили кубельце із сіна, на
яке ставили горщик з кутею. Його покривали обрядовим хлібом — книшем.  До Святвечора у різних місцевостях готували 7, 9 чи 12 пісних страв,
обов'язковою серед них була обрядова страва – кутя. Нести кутю на покуть доручали господині, дітям, які імітували гудіння бджіл, квоктання курей,
привертаючи таким чином добробут у родину. Сама трапеза проходила у теплій, родинній атмосфері з дотриманням певних правил. Обов'язково
запалювали воскову свічку, господар читав молитву. На Святвечір було прийнято вшановувати померлих і живих родичів. Після трапези до близьких
родичів посилали дітей зі святковими стравами. Це символізувало спорідненість сімей, їхні добрі стосунки і взаємну щедрість. Дітей, які приносили вечерю, обдаровували гостинцями.

# data[].attributes.headline
Вербна неділя

# data[].attributes.subject
Вербна неділя

# data[].attributes.body
Відзначається за тиждень до Великодня. Свято не тримається певного числа. Основний обряд – освячення гілочок верби. Повернувшись із
церкви, рідні легенько торкалися освяченими гілками дітей, примовляючи: "Верба
б'є, не я б'ю, за тиждень – Великдень, недалечко – червоне яєчко". Вважали, що
такий ритуал сприяє зміцненню здоров'я. Від Вербної неділі починали активну підготовку до Великодня.

# data[].attributes.headline
Спаса (Яблучний Спас) 

# data[].attributes.subject
Спаса (Яблучний Спас) 

# data[].attributes.body
Свято православної церкви, встановлене на честь
Преображення Господнього (19 серпня). Цей день був апофеозом радості селянина з плодів своєї діяльності завершувались жнива. За традицією святили хлібне
колосся, яблука, груші, мед. Після церковної відправи пригощали одне одного пирогами та фруктами. Великим гріхом вважалося їсти яблука і груші до Спаса.
Цієї заборони особливо суворо дотримувалися батьки, що втратили дітей, та діти, в яких померли батьки.

# data[].attributes.headline
Великдень (Паска)

# data[].attributes.subject
Великдень (Паска)

# data[].attributes.body
Найзначніше християнське свято на честь воскресіння Ісуса Христа, його називають Святом всіх свят. Відзначається у першу неділю після весняного рівнодення і повного місяця. Щороку припадає на інший день
(відзначається не раніше 4 квітня й не пізніше 8 травня).
Це свято у народному календарі символізує перемогу світла над темрявою, добра над злом, життя над смертю.
За традицією Великодню передує тривала підготовка:
Великий семитижневий піст – очищення думок, душі і тіла;
Страсний тиждень;
Великий або Чистий четвер – прибирання перед Великоднем;
Страсна п'ятниця – день розп'яття і смерті Ісуса.
На страсний (чистий) четвер кожна господиня намагалась принести з
церкви запалену свічку. Нею випалювали хрести на сволоці й дверях, сподіваючись захистити свій дім від злих сил.
У народному побуті українців Великдень чітко утримував елементи
язичницької весняної ритуалістики: використання обрядової випічки (паска, сирна бабка), фарбування та розписування яєць, вшанування предків, аграрно-магічні, очисні обряди.
У ніч на неділю, після опівночі, дзвін сповіщає про Воскресіння Христове і
початок великодньої служби. Богослужіння проводяться особливо урочисто й тривають вони до ранку. Кульмінацією служби стає обряд освячення пасок, яєць та
інших страв.
Протягом всього періоду святкування при зустрічі люди вітають одне одного
словами:
– "Христос воскрес!"
– "Воістину воскрес!" (при цьому тричі цілуються й обмінюються писанками).
Після церкви повертаються додому, вмиваються водою, у яку перед цим
кладуть освячену писанку або крашанку (на здоров'я та вроду), й сідають за
святковий стіл. Розговіння починають з освячених продуктів, передусім з паски та крашанок.
Зі Світлим Воскресінням закінчується Великий піст, тому святковий стіл
повинен бути багатим, з великою різноманітністю страв. Головними атрибутами великоднього столу є яйця-крашанки, писанки, паски.

# data[].attributes.headline
Купала (Івана Купала)

# data[].attributes.subject
Купала (Івана Купала)

# data[].attributes.body
Давньослов'янське свято літнього сонцестояння.
Відзначається 7 липня, у період підготовки до збору врожаю. Назва "Івана Купала" походить від народного наймення Іоанна Хрестителя, вшануванням якого православна церква намагалася подолати дохристиянські традиції. Серед українців свято відзначала переважно молодь у купальську (з 6 на 7 липня) ніч. Свято
поєднувало елементи культу Сонця, вогню, води і рослинності, аграрної та
любовно-шлюбної магії, очисних обрядів.

# data[].attributes.headline
Зелені свята (Русалії)

# data[].attributes.subject
Зелені свята (Русалії)

# data[].attributes.body
Українська назва християнського свята Трійці,
що відзначається на 50-й день після Великодня. Одне з найбільших 12 свят року.
Троїцько-русальна обрядовість знаменувала завершення весняного і початок літнього календарного циклу. В основі її лежали культ рослинності, магія
закликання майбутнього врожаю.
Напередодні Зеленої неділі, у суботу, що називалася клечальною, обов'язково прикрашали подвір'я та господарські будівлі клечанням — зеленими гілками клену, липи, ясеня, дуба. Гілки встромляли під стріху, на воротах, біля вікон, за ікони.
Долівку в хаті встеляли запашними травами: любистком, м'ятою, татарським зіллям. На Трійцю зелень освячують у церкві, після чого в уявленнях людей вона
набуває благодатної сили. Свячене зілля зберігали на покуті як оберіг родини.

# data[].attributes.headline
Маковія (Перший Спас) 

# data[].attributes.subject
Маковія (Перший Спас) 

# data[].attributes.body
Українська назва церковного свята святих
мучеників Макківеїв (14 серпня). Цього дня у церквах святили квіти і головки маку. Традиційні букети на Поділлі називалися маковійками. Освячені на Маковія
квіти й трави зберігали за іконами як помічне зілля. Освячений у церкві мак, особливо дикий (видюк), використовували для охорони житла, худоби, двору від усякої нечистої сили. На Маковія споживали обрядову страву – шулики (коржі з
маком та медом).