# data[].attributes.headline
-politička kriza 80-ih godina prošlog stoljeća 

# data[].attributes.subject
-politička kriza 80-ih godina prošlog stoljeća 

# data[].attributes.body
Nakon što je preminuo u Ljubljanskoj bolnici 1. svibnja 1980. godine Josip Broz Tito, krenula je kriza u cijeloj Jugoslaviji. Gospodarska, a i politička kriza.

Bila je velika nestašica osnovnih namirnica poput banana, kave, šećera, deterdženta, ulja. Uz to bila je velika potražnja za gorivom kojeg nije bilo. Mjesečno se dobivao bon koji je iznosio koliko goriva možeš natočiti tek toliko da možeš na posao i kući, vozilo se i par, nepar ovisno po brojevima tablice. Do gospodarske krize došlo je zbog zaduženja u inozemstvu koje su došle na naplatu. Do političke krize je došlo jer se nisu mogli dogovoriti tko će biti novi predsjednik nakon smrti Josipa Broza Tita.

Godine 1974. donesen je ustav kojim je donesena veća samostalnost jugoslavenskih republika. Kasnije već nakon smrti predsjednika, u pojedinim novinama se mogla pročitati i poneka kritika vlasti.

Političke pobune i nestabilnost su krenule u Autonomnoj pokrajini Kosovu gdje su većinsko stanovništvo bili Albanci. Oni su htjeli da Kosovo postane i dobije status republike. Dok je u Srbiji mišljenje bilo u potpunosti suprotno, oni su smatrali da obje autonomne pokrajine treba ukinuti. Srbija je smatrala da Srbi izvan Srbije imaju loš položaj, pa je zbog toga 1986. godine potpisan dokument, među članovima Srpske akademije nauke i umetnosti. U tom dokumentu traže poboljšanje navodno lošeg položaja Srbije i Srba u Jugoslaviji. Iste godine na vlast dolazi Slobodan Milošević. On se borio za "Veliku Srbiju". Diljem Jugoslavije organizirao je "spontane" prosvjede za poboljšanje položaja Srbije i Srba. Ukinuo je obje autonomne pokrajine i u Crnoj Gori na vlast postavio sebi odane ljude. Tako je htio napraviti u cijeloj Jugoslaviji, ali su se Slovenija i Hrvatska protivili.

Ivan Račan je 1989. godine čestitao građanima Hrvatske Božić što je u vrijeme Tita bilo ne zamislivo. Iste godine je dopušten osnutak nekomunističkih stanaka pod nazivom Hrvatska socijalno-liberalna stranka i Hrvatska demokratska zajednica.

# data[].attributes.body
Prvi višestranački izbori u Hrvatskoj bili su 22. travnja i 6. svibnja 1990. godine. Na izborima je pobijedila Hrvatska demokratska zajednica tj. Franjo Tuđman. On je bio predsjednik Hrvatske, a predsjednik Vlade bio je Stjepan Mesić.

Komunisti su bili na vlasti još samo u Srbiji i Crnoj Gori. Hrvatska i Slovenija su smatrali da je jedina moguća Jugoslavija ona konfederativna dok su Srbija i Crna Gora mislile potpuno suprotno. Predlagali su centraliziranu Jugoslaviju u kojoj bi Srbija bila dominantna. Mogućnosti za dogovor skoro da i nije bilo. 1991. godine uslijedili su dogovori među predsjednicima republika ti dogovori su još poznati pod imenom "pregovori šestorice". Naravno, do zaključka nisu došli.

Hrvatska je u svibnju 1991. godine organizirala referendum. Većina je bila za istupanje iz Jugoslavije. Na temelju toga, Hrvatski je sabor 25.lipnja 1991. godine donio Ustavnu odluku o suverenosti i samostalnosti RH. Nažalost ta je odluka odgođena do listopada. (To je zatražila Europska zajednica (današnja Europska unija)). Odluku o konačnom raskidu državno-pravnih odnosa sa Jugoslavijom tj. ostalim republikama i pokrajinama donio je Sabor 8. listopada 1991. godine.

U međuvremenu je započeo Domovinski rat.

# data[].attributes.headline
Prvi sukobi - Domovinski rat 1991.godine 

# data[].attributes.subject
Prvi sukobi - Domovinski rat 1991.godine 

# data[].attributes.body
Što je to "balvan- revolucija"? Kako je započela? Zašto? Tko?

To su jedna od mnoga pitanja.

"Balvan-revolucija" je naziv za revoluciju koju su pokrenuli Srbi unutar Hrvatske. Srbi su bili najbrojnija manjina u Hrvatskoj, činili su oko 14% stanovništva Hrvatske. Na nagovor Srbije su se pobunili i počeli na ceste postavljali velike stijene, drveće i mnogo blokada kako se ne bi moglo proći. Napravili su tu u doba turizma, u sred sezone.

Ta revolucija je krenula 17.8.1990. okolici Knina.

Hrvatska policija nije mogla dovesti to u red i u tome ju je sprečavala vojska Jugoslavije tj. Jugoslavenska Narodna Armija (JNA). JNA je "bila tampon-zona". Što to znači? To znači da je trebala smiriti to što se događa i trebala je biti neutralna. Ali, to nije bila. Priklonila se pobunjeničkoj strani tj. Srbima.

Što je još gore, JNA je Hrvatskoj i Sloveniji oduzela oružje teritorijalnih obrana. Kako bi te dvije države bile još ranjivije uslijed rata.

U veljači 1991. godine većinom srpsko stanovništvo s područja Knina proglasilo odvajanje od Republike Hrvatske i osnovali su SAO Krajinu tj. Srpsku Autonomnu oblast Krajinu. To se ponovilo i na području Like, Korduna i u nekim dijelovima Slavonije. Važno je za spomenuti da je i dio Srba u Hrvatskoj to samo promatralo i nije ništa napravilo. A još je bitnije za znati da su neki Srbi stali u obranu Hrvatske.

Milošević i JNA nisu mogli pustiti da se Hrvatska osamostali pa su željeli odcijepiti srpske "autonomne oblasti". Jako su željeli i zagovarali su ideju stvaranja velike Srbije. Granice bi se protezale od Virovitice, preko Karlovca do Karlobaga. Potkraj 91. su se Srbi odcijepili od RH i stvorili Republiku Srpsku Krajinu s glavnim gradom Kninom.

# data[].attributes.attachment_link.title
TV kalendar: Prve barikade - balvan revolucija

# data[].attributes.body
Prvi sukobi u Hrvatskoj su se dogodili u prvoj polovici 91. U Pakracu 1. ožujka iste godine se hrvatska policija sukobila s policajcima srpske nacionalnosti. Iste godine na Uskrs 31.3. je hrvatska policija potisnula pobunjenike s područja NP Plitvička jezera i u tom sukobu je poginula prva žrtva, Josip Jović, hrvatski policajac. Taj događaj se još naziva i "krvavi Uskrs". U svibnju je hrvatska policija ušla u Borovo selo kako bi spasili dvojicu kolega, posljedice su bile stravične. Ubijeno je 12 hrvatskih policajaca, a mnogo ih je i ranjeno.

Važno je za spomenuti da Hrvatska u to doba još uvijek nije imala vojsku nego se borila policija. Zato su 28.5.1991. u Zagrebu osnovane tzv. Zenge tj. ZNG, puni naziv je bio Zbor narodne garde.

27.lipnja 1991. počeo je rat u susjednoj Sloveniji. JNA se sukobila sa slovenskom teritorijalnom obranom. Nakon desetak dana je dogovoreno primirje i JNA se povukla iz Slovenija. Poginulo je oko sedamdesetak ljudi. Na zahtjev Europske zajednice, Slovenija i Hrvatska su pristale odgoditi osamostaljenje na tri mjeseca. Milošević je odustao od Jugoslavije, sad je zagovarao nastanak Velike Srbije. U Sloveniji nije živjelo puno Srba pa je odustao. Te je praktički Slovenija već uspjela u svom naumu da postane samostalna i neovisna. Dok je Hrvatsku rat tek čekao.

# data[].attributes.body
Oduzeto oružje teritorijalnim obranama Hrvatske i Slovenije.

# data[].attributes.attachment_link.title
TV kalendar: Hrvatskoj oduzeto oružje TO

# data[].attributes.body
Od ljeta 91. nije bilo mira, napadi su postali sve žešći. JNA je pomagala Srbiji. Hrvati i Slovenci su izišli iz JNA i pomagali su svojima. U JNA su ostali samo Srbi i Crnogorci te se jugoslavenska vojska polako pretvarala u srpsku vojsku.

Hrvatskim je vojnicima nedostajalo oružja, streljiva i ostale vojne opreme. UN je proglasio embargo na uvoz oružja. (Embargo znači zabrana.) To je dodatno oslabilo Hrvatsku. Jer je JNA imala veliku zalihu oružja dok Hrvatska do nedavno nije niti vojsku imala.

Kako bi se opskrbili oružjem vojnici su osvajali vojarne JNA na području hrvatskih gradova.

Hrvatska vojska je napredovala. JNA je napustila neokupirana područja i premjestila se na okupirane teritorije. JNA je okupirala dio zapadne Slavonije, velike dijelove Banovine, Korduna i Like, okupirali su velike dijelove Dalmatinske zagore, zaleđe Zadra, Dubrovnik. Razvijala su se bojišta na granicama okupiranih područja. Mnoga su sela na okupiranim područjima uništena, a nesrpsko stanovništvo je protjerano ili pobijeno.

Ako bi trebalo izdvojiti neke gradove koji su najviše ratnih razaranja pretrpjeli to bi vjerojatno bili Dubrovnik i Vukovar.

7.listopada je ratni zrakoplov JNA raketom pogodio Banske dvore, sjedište Vlade RH, već je sljedećeg dana Sabor donio odluku o raskidu državno-pravne veze Hrvatske s ostalim republikama i pokrajinama SFRJ-a.

# data[].attributes.body
Od kolovoza pa sve do studenoga 91. godine, JNA, pobunjeni hrvatski Srbi i paravojne postrojbe iz Srbije opsjedale su Vukovar.

Stalno granatiranje Vukovara bez prestanka i odmora uništilo je grad, uništilo je ljude, a i mnoga djetinjstva. Ljudi su bili prisiljeni sakriti se u podrume i nadati se da ih Srbi ne nađu ili pobjeći čim dalje od Vukovara. Oko dvije tisuće branitelja je branilo grad. Zapovjednik hrvatske obrane je bio Mile Dedaković Jastreb. A važne su uloge u obrani grada imali Branko Borković i Blago Zadro. Nakon višemjesečne obrane grada, Vukovar je pao, pao u ruke neprijatelja. Na taj dan 18.11. obilježavamo državni blagdan, Dan sjećanja na žrtve Domovinskog rata i Dan sjećanja na žrtvu Vukovara i Škabrnje. Dio branitelja se uspjelo spasiti i otići prije pada Vukovara, a ostali su zarobljeni . Neprijatelji su poubijali oko 260 branitelja i civila koje su pokopali u masovnoj grobnici na Ovčari. Većina je bila ranjena jer su odvedeni iz vukovarske bolnice. Ostatak je nesrpskog stanovništva protjeran ili zatvaran u logore.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
MORH Ministarstvo obrane Republike Hrvatske

# data[].attributes.headline
-priznanje republike Hrvatske kao neovisne države, UNPROFOR

# data[].attributes.subject
-priznanje republike Hrvatske kao neovisne države, UNPROFOR

# data[].attributes.body
Europska zajednica je 15. siječnja 1992. godine priznala Republiku Hrvatsku kao samostalnu i neovisnu državu. SAD ju je također priznao iste te godine u travnju.

Također je postala i članica Ujedinjenih naroda 22. svibnja iste te godine.

Prije međunarodnog priznanja potpisano je primirje kojim je trećina Hrvatske ostala privremeno okupirana. Na tim područjima raspoređene su bile vojne snage Ujedinjenih naroda tzv. UNPROFOR. Ta organizacija bila je zadužena da razoruža srpske vojne snage, a Hrvatska je Srbima trebala jamčiti zaštitu manjinskih prava.

Zadaće UNPROFOR-a su u sljedeće četiri godine ostale neispunjene. Na okupiranom je području nastavljeno kršenje ljudskih prava i protjerivanje nesrpskog stanovništva.

# data[].attributes.attachment_link.title
TV kalendar: Međunarodno priznanje Hrvatske

# data[].attributes.body
U travnju 1992. godine su srpske snage počele agresiju i na Bosnu i Hercegovinu. Bošnjaci i Hrvati su se udružili i zajedno su se borili protiv agresora. ali nakon godinu dana ratovanja su se sukobili. U tom sukobu je najviše stradavalo civilno stanovništvo s obje strane.

Od 1992. do 1995. godine je poginulo više od 150 000 ljudi. Srpske su snage progonili srpsko i hrvatsko stanovništvo. Bošnjaci i Hrvati su masovno zatvarani u logore.

U srpnju 1995. srpska je vojska u Srebrenici ubila više od osam tisuća zarobljenih bošnjačkih muškaraca i dječaka.

U srpnju iste godine je službeno dogovoreno savezništvo Hrvatske vojske i Armije BiH. Oslobodili su 5000 četvornih kilometara teritorije BiH.

Potkraj 1995. je završen sukob u BiH i potpisan je mirovni sporazum u američkom gradiću Daytonu, taj sporazum još nazivamo Daytonski mirovni sporazum.

# data[].attributes.body
Proglašeno primirje je često prekidano, a mnoga su mjesta i dalje bila ugrožena. Zbog toga je hrvatsko vodstvo odlučilo provoditi oslobodilačke operacije.

Oslobodilačkim operacijama Čagalj, Tigar i Oslobođena zemlja deblokiran Dubrovnik i oslobođen jug Hrvatske. Te operacije su se događale u periodu od svibnja pa sve do listopada 1992. godine.

U siječnju 1993. godine pokrenuta je operacija pod nazivom Gusar, često je nazivana i operacija Maslenica. Ta operacija je oslobodila zadarsko zaleđe, Masleničko ždrilo i zrakoplovnu luku Zemunik. Tako je omogućen promet, izgrađen novi most, omogućeno je prometovanje između sjevera i juga, čak je operacija imala i povoljan psihološki učinak. Time je Hrvatska pokazala da može ostvariti teritorijalnu cjelovitost i vojnim sredstvima, ako UN-ovo posredništvo ne donese mirno rješenje.

# data[].attributes.headline
Oslobodilačke operacije 1995. godine i kraj rata

# data[].attributes.subject
Oslobodilačke operacije 1995. godine i kraj rata

# data[].attributes.attachment_link.title
TV kalendar: Vojno redarstvena akcija Oluja

# data[].attributes.body
Na okupiranim područjima se stanje nije poboljšavalo niti je bilo ikakvih pomaka u državno-pravnim vezama sa okupiranim područjima.

Zbog toga je međunarodna zajednica ponudila hrvatskoj i srpskoj plan pod nazivom Z4. Taj plan se nazivao tako jer je nastao u Zagrebu i četvero moćnih čimbenika je sudjelovalo u njemu, a to su bili Ujedinjeni narodi, Europska unija, SAD i Rusija. Glavni zagovornik toga bio je američki veleposlanik Peter Galbraith.

Taj je plan predviđao visok stupanj autonomije za područje u kojima su Srbi imali većinu prije rata. To naime nije vrijedilo za cijelo područje Republike Srpske Krajine. Ali je ta autonomna pokrajina trebala imati vlastiti parlament, vladu i sudove, školstvo i policiju te vlastite simbole poput grba i zastave, jezik i pismo. Krajina bi se trebala razoružati u roku pet godina.

Iako su Hrvati teško i nerado pristali na taj plan, srpski su ga predstavnici čak odbili i razmotriti.

To je pokazalo da Srbija nije spremna na kompromis i pokazali su namjere koje su imali. A to je da jedino žele "Veliku Srbiju". Tako su shvatili da mirnim putem nećemo vratiti okupirana područja.

# data[].attributes.body
Hrvatsko je vodstvo odlučilo prvo osloboditi zapadnu Slavoniju. To područje je bilo odvojeno od ostalih okupiranih područja. Hrvatskoj je bilo bitno osloboditi baš to područje zbog ometanog prometanja u smjeru istok-zapad.

Ta je operacija Bljesak trajala od 1. do 4. svibnja 1995. godine. Iako u kratkom roku se sve to izdogađalo, Hrvatska je oslobodila to okupirano područje.

1200 srpskih vojnika je bilo zarobljeno, preostali vojnici i stanovnici su prešli u BiH. Sa Hrvatske je strane poginulo više od pedeset vojnika i policajaca.

Srpske su snage u isto vrijeme raketirale Zagreb, Sisak, Karlovac i Kutinu. Kako bi se osvetili. Što je još tužnije i gore, nisu gađani vojni ciljevi, poginulo je nekoliko desetaka ljudi.

# data[].attributes.body
Oluja je započela u ranu zoru 4. kolovoza 1995. i trajale svega par dana do 7. kolovoza. Već drugog dana je postignut najvažniji uspjeh, Knin je oslobođen. Na taj dan 5.8. se i danas slavi Dan pobjede i domovinske zahvalnosti. Do 7. kolovoza su hrvatske snage oslobodili cijeli Dalmaciju, Liku, Kordun i Banovinu te stigli na državnu granicu s BiH. Prva gardijska brigada spojila se s Armijom BiH i tako prekinula višegodišnju opsadu Bihaća. Srpska je vojska pružala nešto jači otpor samo na području Banovine i Korduna. Nakon četiri godine ratovanja, nastupio je mir.

Kako bi bili tako uspješni u toj vojnoj operaciji, postignut je dogovor o usklađenom djelovanju s bošnjačkim snagama u BiH. U srpnju su hrvatske snage ušle u Bosansko Grahovo i Gramoč, time se Knin našao u poluobruču, što je srpskoj vojski znatno otežalo obranu.

Glavni zapovjednik Oluje bio je Zvonimir Červenko.

U operacije je poginulo 196 hrvatskih vojnika, a na srpskoj su strani gubitci bili trostruko veći. U Oluji je oslobođeno 10 400 četvornih kilometara što je gotovo 20% ukupne površine RH.

Nakon operacije srpsko stanovništvo se iseljavalo.

# data[].attributes.attachment_link.title
TV kalendar: Vojno redarstvena akcija Oluja

# data[].attributes.body
Kako se ne bi više ratovalo, Srbija i Hrvatska su pristali na dogovore . Na tim sastancima su sudjelovali i predstavnici međunarodne zajednice. Ti pregovori i sastanci su rezultirali potpisivanjem Temeljnog sporazuma za istočnu Slavoniju, Baranju i zapadni Srijem u studenome 1995.

U siječnju 1996. vijeće sigurnosti UN-ove operacije za reintegraciju hrvatskog Podunavlja u ustavnopravni poredak RH. Prijelaznim upraviteljem hrvatskog Podunavlja imenovan je general Jacques Paul Klein.

15.siječnja 1998. godine je vijeće sigurnosti jednoglasno donijelo odluku o završetku prijelazne uprave.

# data[].attributes.headline
Stradavanja stanovništva i ratna razaranja tijekom domovinskog rata

# data[].attributes.subject
Stradavanja stanovništva i ratna razaranja tijekom domovinskog rata

# data[].attributes.body
Poginulo je više od 8 000 hrvatskih branitelja i oko 7 000 civila. Ako nadodamo i nestale dolazimo do 16 000 smrtno stradalih. Više je od 30 000 ljudi ranjeno, a mnogi su postali i invalidi. Mnogi su branitelji i civili odvedeni u zarobljeništvo, o kojima se još uvijek ništa ne zna. Stanovništvo RH se smanjilo za 8%.

# data[].attributes.headline
-ratna razaranja i gospodarske posljedice

# data[].attributes.subject
-ratna razaranja i gospodarske posljedice

# data[].attributes.body
Mnoga su sela i gradovi potpuno uništeni i spaljeni. Mnogi mostovi i prometnice su srušene i uništene. Bombardirane su i gradske jezgre Dubrovnika, Zadra i Šibenika. Ukupna se ratna šteta procjenjuje na 32,5 milijardi eura. Domovi su brzo uz pomoć države obnovljeni, ali se puno stanovništva nije vračalo jer nije bilo zaposlenja.

# data[].attributes.body
Danas mnogo turista dolazi u grad Vukovar, djeca idu na izlete sa školom i obitelji idu na izlete. Posebice se prisječamo Vukovara na Dan pobjede i domovinske zahvalnosti, Dan sjećanja na sve žrtve Domovinskog rata i Dan sjećanja na žrtvu Vukovara i Škabrnje.

U Vukovaru se obilazi Vukovarski vodotoranj, memorijalno groblje, Ovčara, vojarne i slično.