# data[].attributes.body
Kinga, Alex, Barna, Szandi, Laci

# data[].attributes.body
Emese, Szebi,  Csenge, Krisztián, Barbi

# data[].attributes.body
Kamilla, Ákos, Linett, Orsi, Ádám, Máté

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
90 éve, társadalmi és politikai válság közepette ragadta magához a hatalmat Benito Mussolini, Olaszország későbbi miniszterelnöke. Bár a Duce szocialistaként kezdte, az első világháborút követően köpönyeget váltott, s már a fasiszták élén vonulhatott be Rómába (Marcia su Roma), ahol fokozatosan építette ki diktatórikus hatalmát.

Már fiatalon erőszakos természetű volt

Mussolininek már fiatalkorában sem kellett a szomszédba mennie egy kis agresszióért: a kis Benito azzal szerzett magának kétes hírnevet az iskolában, hogy állandóan zaklatta és megverte társait. Tízéves korában komoly problémái adódtak ebből, miután eltanácsolták abból a vallási iskolából, ahova járt, de a következő állomáshelyén is érkeztek hírek különböző incidensekről.

Mussolini egyszer maga vallotta be, hogy egyik lánybarátját késsel megsebesítette a karján, de híres, illetve hírhedt volt arról is, hogy a templomokban egzecírozta a hívőket, fiúbandák élén rohamozta meg a helyi gazdaságokat és hamar kitanulta a kardforgatás mesterségét is. Amikor a New York Times 1922 májusában beszámolt Mussolininek az egyik rivális lap szerkesztőjével vívott párbajáról, kiderült, hogy a Duce addigra már több mint száz sérülést szedett össze.

kedvezményes előfizetés 1 évre (5 szám)

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
ki kicsoda? mi történt a születésnapomon? évfordulók

# data[].attributes.attachment_link.description
90 éve, társadalmi és politikai válság közepette ragadta magához a hatalmat Benito Mussolini, Olaszország későbbi miniszterelnöke, aki csak fokozatosan, 1925-től kezdte kiépíteni diktatórikus uralmát.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Oroszország az első világháborúban
Az orosz uralkodói csoportok nem ellenezték a háborúba való belépést annak kezdetekor. A gerlicei áttörésnél mintegy 9 millió ember harcolt orosz színekben. A tisztikar már 1915-ben óriási veszteségeket szenvedett, amelyeket nem tudott kiheverni soha többé. A növekvő veszteségek és a nélkülözés következtében a kezdeti lelkesedés helyébe fokozatosan az apátia lépett. A társadalom hangulata polarizálódott. A polgárság egy része soha nem látott üzleteket kötött és rohamosan gazdagodott. A fronton ottmaradt katonák családjait közben járványok, éhívségek sújtották és ezek a családok a háború előttinél is nyomorúságosabb szintre süllyedtek. A háborús kimerülés klikkharcokat eredményezett a birtokokon belüli rétegek német-és antantbarát szárnya között, az udvari és a katonai elit soraiban. 1916 augusztusában a kadetek és az októbristák a dumában Haladó Blokkot hoztak létre, hogy nyomást gyakoroljanak a cárra az alkotmányosság kiterjesztése és bizonyos nemzetiségi reformok bevezetése érdekében a „sem az önkényuralommal, sem a forradalommal" jelszó alapján. Azonban a tömegmozgalmaktól való elhatárolódásuk tette lehetővé, hogy a cár mereven elzárkózzon a kívánságaiktól.
A cárizmus összeomlása
1917 februárjában váratlan fordulat történt. Kártyavárként omlott össze a cárizmus több évszázados intézménye. Ez felgyorsította a rendszerellenes erők megszerveződését, és meggyengítette az önkényuralomhoz kötődő intézmények és politikai erők társadalmi befolyását. Február 23-27 folyamán az állandósult tüntetések, éhséglázadások, sztrájkok, tömegmozgalmak a fővárosban elsöpörték a régi hatalom alapvető intézményeit és rendfenntartó erőit. 23-án a forradalom az asszonyok éhségtüntetésével kezdődött. 27-én már hömpölygött a nép a Nyevszkijen, a főváros ünnepelt. Összeült a Munkástanácsok Központi Végrehajtó Bizottsága a Tauriai Palotában. Másnap a forradalmárok elfoglalták a cárizmus fellegvárának számító Péter-Pál erődöt.
Az Ideiglenes Kormány tevékenysége
Március 2-án II. Miklós lemondott és Georgij Lvov herceg vezetésével megalakult az Ideiglenes Kormány, Oroszország köztársasággá alakult. Szabaddá vált a politikai szervezkedés. A jobboldalon a volt cári rendszer hívei (monarchisták), tőlük balra a nagypolgárságot képviselő alkotmányos monarchisták (októbristák) és az alkotmányos demokraták (kadetek) szerveződtek pártokká. A baloldal fő erejét a szociálforradalmárok (eszerek) alkották), akik a demokratikus köztársaság és a parasztság földhöz juttatása mellett szálltak síkra. A szocialisták két szárnyra oszlottak. A mensevikek a nyugat-európai szociáldemokratákhoz hasonló irányvonalat követtek. A többséget szerzett bolsevikok viszont a hatalom erőszakos úton történő megragadását, s a szocializmus azonnali megvalósítását tűzték ki célul. Vezetőjük Vlagyimir Iljics Uljanov volt, aki Lenin néven vonult be a történetírásba.

Az Ideiglenes Kormány elsősorban az eszerekre és a mensevikekre támaszkodott. A kormányt júliustól Alexandr F. Kerenszkij irányította, aki a demokratikus átalakulás híve volt és alkotmányozó nemzetgyűlés összehívását tervezte. A háborút folytatni akarta, és a nyáron parancsot adott egy új támadás megindítására. Emiatt és a szociális gondok súlyosbodása miatt népszerűsége folyamatosan csökkent. Balról és jobbról egyaránt támadták. A jobboldali monarchista erők vezére Lavr G. Kornyilov volt, aki augusztusban katonákat vezényelt az Ideiglenes Kormány megdöntésének céljával a fővároshoz. Kerenszkij így a bolsevikok segítésére kényszerült. A katonai puccs ennek köszönhetően sikertelen volt, mert a petrográdi forradalmi csapatok és a felfegyverzett munkásegységek elfojtották a kísérletet. Ezután Kerenszkij megszűnt önálló politikai tényezőként működni.
Az októberi forradalom és a bolsevik hatalomátvétel
A bolsevikok a gyárak, katonai egységek és a lakóterületek küldötteiből alakult tanácsokban (szovjetekben) törekedtek befolyásra. A háború befejezését és a szociális helyzet javítását követelő jelszavaik egyre népszerűbbé váltak. Nyárra kettős hatalom alakult ki: a kormányé és az egyszerű emberekhez közel álló szovjeteké. Szeptemberre Lenin elérkezettnek látta az időt a fegyveres felkelésre.

Október 25-én (november 7-én) a pétervári bolsevikok elfoglalták a kormány székhelyeként funkcionáló Téli Palotát. Antonov-Ovszejenko a Katonai Forradalmi Bizottság nevében deklarálta a szovjethatalmat, az Ideiglenes Kormányt megdöntöttnek nyilvánította, s néhány tagját őrizetbe is vette. Kerenszkijnek sikerült női ruhába öltözve elmenekülnie.

A felkelést Lenin úgy időzítette, hogy az egybeessen a szovjetek küldötteinek tanácskozásával. Erre azért volt szükség, hogy az új kormány minél gyorsabban megalakulhasson. A tanácskozáson pedig a küldöttek enyhe többsége a bolsevikokra hallgatott. A kongresszus már 25-én a hatalom birtokosának nyilvánította magát, és új kormányt választott. Az új minisztereket népbiztosoknak, a kormányt pedig Népbiztosok Tanácsának nevezték el. A testület elnökévé Lenint választották. A következő hetekben a többi vidéki városban is végbement a hatalomátvétel.

A Népbiztosok Tanácsának rendeletei néhány hét alatt megváltoztattak mindent. Már október 26-án (november 8-án) megjelent a békéről és a földről szóló dekrétum. Az előbbi a harcok gyors beszüntetésére szólított fel, és kinyilvánította a népek egyenjogúságát. Az utóbbi pedig megszüntette a föld magántulajdonát. A szocialista elveknek megfelelően államosították a nagybirtokokat, amelyeket kisparcellák formájában egyelőre a parasztoknak adtak. A későbbiekben eltörölték a címeket és a rangokat, az iparban bevezették a 8 órás munkaidőt és a fizetett szabadságot, az egyházat elválasztották az államtól, áttértek a Gergely-naptár szerinti időszámításra, s megkezdték a bankok és az iskolák államosítását.

1917 végén megrendezték az alkotmányozó nemzetgyűlési választásokat, amelyeket még az Ideiglenes Kormány kezdeményezett. A választásokon a demokratikus erők arattak nagy sikert. A 36 millió szavazatból a bolsevikok alig 25%-ot kaptak. Az eszerek 40, a mensevikek 20, a kadetok 13%-ot kaptak. A parlamentarizmus szabályai szerint emiatt a Népbiztosok Tanácsának le kellett volna mondania, Leninék azonban máshogy döntöttek. 1918 januárjában az Alkotmányozó Gyűlést katonai erővel feloszlatták. Ezután magukon kívül minden pártot törvényen kívül helyeztek.
A polgárháború és a hadikommunizmus
A bolsevikok önkényuralma az ország számos pontján kirobbantotta az ellenállást. Ezek élén általában a cári hadsereg tábornokai álltak, akiket a cári Oroszország egykori szövetségesei is támogattak. Ennek következménye egy nagyon kegyetlen polgárháború lett. Területi kiterjedése miatt a viszonylag kis hadseregek szinte elvesztek a hatalmas területeken.

A polgárháború réme már az önkényuralom megdöntése után felrémlett Oroszország előtt. Vörös terror és fehér terror váltogatta egymást, amely sok ezer ember életét követelte.

A polgárháború áldozata lett a cári család is. 1918. július 16-án végezte ki őket a Jurovszkij Cseka főnök által kiválogatott 12 tagú kivégzőosztag Jekatyerinburgban. Éjfél után felébresztették a családot és azt mondták nekik, hogy mivel zavargások törtek ki a városban, biztonságosabb helyre kell költözniük. Nyugodtan elindultak az alagsorba, miközben a folyosón felsorakozott a kommandó. Egy szobába vitték őket, ahol egyes források szerint fényképezést ígértek a családnak. A kivégzőosztag tagjai előre megbeszélték, kire fognak célozni. A három fegyveres berontott a helységbe, Jurovszkij pedig felolvasta az ítéletet, amely az orosz nép ellen elkövetett gaztette miatt halálra ítélte II. Miklóst a családjával együtt. Jurovszkij a cár arcába lőtt, majd a cárné jött sorban. Ekkor a kommandó többi tagja is benyomult és lőni kezdtek. A helyiségben levő félhomály és füst miatt nem lehetett pontosan célozni, ezért a mészárlás percekig eltartott, végül már szuronyokkal is folyt. A halottakról levették az ékszereket, s a takaróba csavart testeket autóra téve, egy elhagyott bánya felé indultak. A várostól 18 km-re egy elhagyatott helyen elhamvasztották a holttesteket.

A polgárháború 1922 végéig tartott. A régi cári tábornokok közül legtovább az angolok és a franciák által támogatott Kolcsak admirális szibériai ellenkormánya állt fenn, amely egy kiépülőben levő katonai diktatúrához hasonlított. 1919 végére próbálkozása bukással végződött. Kolcsakot elfogták és 1920 februárjában kivégezték. A Vörös Hadsereg reguláris ekkor már népes paraszti partizánseregek támogatták. A polgárháború népi vezérei között megtalálhatjuk a legendás Csapajevet is.

A vörösök győzelmét a széles társadalmi bázis alapozta meg. A parasztság nem kért a nagybirtokos arisztokrácia és a földesurak uralmából, a földhasználathoz jutottak a földért készek voltak az életüket is feláldozni.

A polgárháború alatt a Népbiztosok Tanácsa 1918 nyarától bevezette a hadikommunizmust. Modelljük az 1914 utáni német hadigazdaság volt. Minden nagyobb vállalatot államosítottak és az élelmiszer-elosztást központilag szervezték meg. A parasztoktól minden élelmiszert begyűjtöttek, s azt oda irányították, ahol a háború érdekei leginkább megkívánták. A katonaság és a városi lakosság ez a rendszer ugyan javította, de a vidéket teljesen kifosztotta. Egyes körzetekben szörnyű éhínség pusztított, még az emberevés is előfordult.

Bevezették a fogyasztási cikkek jegyrendszerét és az általános munkakötelezettséget. A pénz elvesztette jelentőségét. Az üzemek nagy részét államosították. Jó részük működésképtelen volt, s a katonai rendszer szükségletei alapján próbálták üzemeltetni az erre a célra létrehozott Legfelső Népgazdasági Tanács irányítása alatt. Lev Davidovics Trockij megkezdte a munka militarizálását: a gazdaság frontján is bevethető munkahadseregeket szervezett. Megindult az általános cserebere a falu és a város között szöget kenyérért jelszóval.

A bolsevikok megittasultak a hadikommunizmus sikereitől. Már annak bevezetése után úgy gondolták, hogy nincs messze az igazi kommunizmus eljövetele.

A nyugati hatalmaknak nem tetszett a bolsevikok tevékenysége. Anglia és Franciaország az Orosz Birodalmon belüli hagyományos érdekszféráik megőrzése érdekében katonai intervencióhoz folyamodtak. Gazdasági blokádot vontak az ország köré, amelynek következménye a belső káosz fokozódása volt. Ráadásul 1921-ben aszály volt, ami a Volga vidékén milliónyi áldozatot követelt. Szaporodtak a lázadások is. A legerőteljesebb a kronstadti tengerészek 1921-es zendülése volt. A felkeléseket a szovjethatalom kíméletlenül leverte. A belső ellenforradalom elleni harc eszközeként nőtt nagyhatalmú szervezetté a még 1917-ben létrehozott VCSK, közkeletű nevén a Cseka. A VCSK rövidítése Összoroszországi Rendkívüli Bizottság az Ellenforradalom és a Szabotázs Elleni Harca. A Cseka fegyveresei rendkívül hidegvérrel végzetek ki bárkit. Tetézve a gondokat 1920 áprilisában Lengyelország ukrán támogatással megtámadta Szovjet-Oroszországot. Pilsudski csapatait délről Vrangel fehér generális is támogatta. A Vörös Hadsereg augusztusra kritikus helyzetbe került: Varsó alatt kudarcot vallott, ami súlyos területi engedményekre kényszerítette Szovjet-Oroszországot. Októberben előzetes béketárgyalások kezdődtek, melynek eredményeként 1921 márciusában megkötötték a rigai békét, melynek értelmében Nyugat-Ukrajnát és Nyugat-Belorussziát Lengyelországhoz csatolták.
A hadikommunizmus válsága és az új gazdaságpolitika
1920 végére a bolsevikok rájöttek, hogy a hadikommunizmus rendszere nem tartható tovább. A parasztság a kényszer-beszolgáltatást nem volt hajlandó tovább csinálni. A hadikommunista irányítás már az élet normalizálását akadályozta. 1921 márciusában megrendezték a párt X. kongresszusát, amelyen határozatot hoztak az Új Gazdasági Politika, a NEP bevezetéséről. Ez a gabona kényszer-beszolgáltatását terményadóval váltotta fel, visszahozta a piaci és pénzviszonyokat, engedélyezte a korábban betiltott magánkereskedelmet.

Az intézkedések hatására megszűntek a parasztfelkelések, fellendült a termelés, és a mezőgazdaság vetésterülete 1925-re megközelítette a háború előtti szintet.

Kísérleteztek bizonyos vállalatok állami szabályozás révén való denacionalizálásával is. Lenin kezdeményezésére a külföldi tőkének is bérletbe kívántak adni egyes vállalatokat, főleg nyersanyag-kitermelő forrásokat. A fokozatos diplomáciai elismerés ellenére a nyugati tőke egyelőre távol tartotta magát a szovjet-oroszországi befektetésektől.
A Szovjetunió létrejötte
1917 és 1922 között a köztársaságok föderációjának különböző típusai jöttek létre: kezdetben az Oroszországi Szovjet Föderatív Szocialista Köztársaságok Szövetsége (OSZFSZK) autonóm köztársaságok szövetségéből épült fel. A kaukázusi köztársaságok önálló területi föderációt hoztak létre. 1921-re az OSZFSZK nemzeti-nemzetiségi szempont alapján szervezett föderatív köztársasággá fejlődött, amelyben Oroszországon kívül már hat autonóm köztársaság (Baskir, Kirgiz, Tatár, Turkesztáni, Gorszki és Dagesztáni) alkotott föderációt. Nemsokára föderatív jellegű kapcsolatba lépett az OSZFSZK-val a többi önálló szovjetköztársaság is: az Ukrán, az Azerbajdzsán, a Belorusz, az Örmény, a Grúz, a Hívai, a Buharai, a Távol-keleti Köztársaság). 1919 tavaszától az OSZFSZK kétoldalú szerződéses viszonyban állt a többi szovjetköztársasággal.

Az OSZFSZK és az Ukrajnai SZSZK 1920. december 28-án gazdasági-katonai szövetségre lépett. Egyesítették a Hadügyi és a Tengerészeti Népbiztosságot, a Legfelső Népgazdasági Tanácsot, a külkereskedelmi, pénzügyi, a közlekedési, a postaügyi és a munkaügyi népbiztosságokat. Ez olyan benyomást keltett, mintha a köztársaságok beléptek volna az OSZFSZK-ba, amely 1922 folyamán lehetőségként számításba is jött. Az automatizálás néven ismert tervezet Sztálin fejéből pattant ki, amely a bolsevikok szűkebb körében támogatásra is talált. Lenin elvetette ezt az elvet. Végül az automatizálás centralizmusa és a laza konföderáció alternatívája közötti lenini alternatíva érvényesült. 1922. december 30-án tartották az I. Össz-szövetségi Szovjetkongresszust, amelyen az OSZFSZK, az Ukrán Szocialista Szovjetköztársaság, a Belorusz Szocialista Szovjetköztársaság és a Kaukázusontúli Szocialista Föderatív Szovjetköztársaság létrehozta a Szovjet Szocialista Köztársaságok Szövetségét, közkeletű nevén a Szovjetuniót. Az új állam alkotmánya 1924. január 31-én lépett hatályba, amely két részből állt. Az első rész kinyilatkoztatta a „kölcsönös bizalom és béke, a nemzeti szabadság és egyenlőség, a népek testvéri együttélése és együttműködése " eszméjét. A második rész össz-szövetségi hatáskörbe utalta a külügyek irányítását, a szövetség és a köztársaságok határainak megváltoztatását, a fegyveres erők irányítását, a hadüzenetet és a békekötést, az egységes állami költségvetés jóváhagyását, az egységes pénz-és hitelrendszer megállapítását, az általános alapelvek megállapítását a közoktatás területén.

A legfőbb államhatalmi szerv a szovjetek küldötteiből álló Összovjet Kongresszus volt, amely saját tagjai közül választotta a Központi Végrehajtó Bizottságot, amit később Legfelsőbb Tanácsnak neveztek. A Legfelsőbb Tanács Szövetségi Tanácsból és Nemzetiségi Tanácsból tevődött össze. Előbbi tagjait a lakosság választotta, utóbbiba a köztársaságok delegáltak képviselőket. A törvényjavaslatok jogerőre emelkedéséhez mindkét tanács jóváhagyása szükséges volt. A kormányhatalom továbbra is a Népbiztosok Tanácsa kezében összpontosult.

Az állami szervek mellett épült ki a bolsevik párt hierarchikus rendszere. A párt legfőbb döntéshozó szerve hivatalosan a kongresszus, gyakorlatilag viszont a kongresszus által választott Központi Bizottság, illetve az ennél még szűkebb Politikai Iroda és Titkárság volt. Ezt a posztot 1922-től Sztálin töltötte be. A párt szerepe kezdetben korlátozott volt, a későbbiekben már a tanácsok és a kormányhatalom fölé nőtt.
Felhasznált irodalom

20. századi egyetemes történet I. kötet: Európa. (szerk.: Németh István). Osiris Kiadó, Bp., 2006

Arany Éva - Németh István: A Romanovok kivégzése. In: Rubicon 2008/7-8

Font Márta - Krausz Tamás - Niederhauser Emil - Szvák Gyula: Oroszország története. Pannonica Kiadó, 2001.

Romsics Ignác: A 20. század rövid története. Rubicon-Ház Bt., 2011.

# data[].attributes.attachment_link.title
Sásdi Tamás: Forradalmak Oroszországban és a Szovjetunió megalakulása

# data[].attributes.attachment_link.description
Oroszország az első világháborúban Az orosz uralkodói csoportok nem ellenezték a háborúba való belépést annak kezdetekor. A gerlicei áttörésnél mintegy 9 millió ember harcolt orosz színekben. A tisztikar már 1915-ben óriási veszteségeket szenvedett, amelyeket nem tudott kiheverni soha többé. A növekvő veszteségek és a nélkülözés következtében a kezdeti lelkesedés helyébe fokozatosan az apátia lépett.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
A sztálinista rendszer és magyarországi változata szétválaszthatatlan magától Sztálin személyétől. A bolsevik rendszer működési mechanizmusa gyakorlatilag Sztálin személye köré épült, és a diktátor 1953-as halálával szükségszerűen meg is változott. Sztálin személyiségének, cselekedeteinek, illetve az ezek mögött rejlő motivációinak elemzése a történeti szakirodalomban nem új keletű, a művek többsége azonban a Szovjetunió történelme kapcsán vizsgálja a diktátort, és nem fordítva. Pedig Sztálin magánélete, családi kapcsolatai és házasságai története sok mindenre magyarázatot ad.

Alkohol és nélkülözés

Mind Sztálin, mind Hitler életében a család kiemelkedő fontosságú volt személyiségük kialakulásában - bizonyítja 2014-es, nagy visszhangot kiváltó, egyelőre csak angolul hozzáférhető kötetében Henry Kellerman pszichiáter-pszichoanalitikus.

Sztálin esetében külön kiemeli, hogy brutális bűntetteinek, paranoiájának kialakulása a gyermekkorára vezethető vissza, családi élete pedig gyakorlatilag katasztrofális volt.

Sztálin házasságainak bemutatása előtt érdemes röviden áttekinteni azokat a körülményeket, amelyek modellként szolgálhattak a későbbi diktátornak a családalapításhoz.

Az ifjú, grúz nevén: Ioszeb Dzsugasvili és atyja között rendkívül rossz volt a viszony, a suszterként dolgozó apa ugyanis rendszeresen ivott, és verte mind a gyerekét, mind a feleségét. (A következményt, Sztálin idült alkoholizmusát a legtöbb biográfusa megerősíti, abban azonban nincs egyetértés köztük, hogy ez mikor vált súlyossá.)

A családfő alkoholizmusa miatt a Dzsugasvili családnak erősen nélkülöznie kellett; Sztálin anyja házvezetőnőként, mosónőként kereste szerény jövedelmét módosabb családoknál, míg a fiú zsidó kereskedőknél szolgált.

A szülők között nézeteltérések voltak a fiú továbbtanulását illetően, és ez a család szétszakadásához vezetett, Sztálin huszonévesen az apja miatt az adósok börtönébe is került. Az apjához egyszer egy tőrt is hozzávágó Sztálin gyermek- és fiatalkora tehát kellőképpen meghatározta későbbi viselkedését mind feleségeivel, mind a gyermekeivel szemben.

kedvezményes előfizetés 1 évre (5 szám)

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
ki kicsoda? mi történt a születésnapomon? évfordulók

# data[].attributes.attachment_link.title
Családfőként is kíméletlen volt a kommunista diktátor, Sztálin

# data[].attributes.attachment_link.description
A művek többsége a Szovjetunió történelme kapcsán vizsgálja a diktátort, és nem fordítva. Pedig Sztálin családi kapcsolatai sok mindenre magyarázatot adnak.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
87 éve, 1936. augusztus 24-én hoztak ítéletet a sztálini tisztogatások első nagy nyilvános perében. Több magas rangú pártfunkcionáriust ítéltek halálra, köztük Lev Kamenyevet és Grigorij Zinovjevet.

Lenin 1924. januári halála után a kommunista párton belüli hatalmi küzdelmekből Sztálin került ki győztesen. A hatalom birtokában a húszas évek elején bevezetett, a szabad versenyt is megengedő NEP-rendszert erőltetett iparosításra épülő, szigorú tervgazdálkodással cserélte fel.

A mezőgazdaságot kollektivizálták, és mire a kulákság „felszámolása" után, 1933-ra kiépült a kolhozrendszer, milliók haltak éhen, kerültek munkatáborokba. Az egyre paranoiásabb, mindenhol összeesküvést gyanító diktátor korábban megelégedett pártbeli vetélytársainak partvonalra szorításával (legnagyobb ellenfelét, Trockijt előbb belső, majd külső emigrációba kényszerítette), az 1930-as évek közepétől azonban már fizikai megsemmisítésükre törekedett.

Az ürügyet a népszerű leningrádi pártfőtitkár, Szergej Kirov 1934. december 1-jei meggyilkolása szolgáltatta. Kirovban sokan Sztálin lehetséges utódát látták (az abban az évben rendezett pártkongresszuson három ellenszavazattal választották be a Központi Bizottságba, míg Sztálin ellen száznál is többen voksoltak), ezért azt suttogták, hogy a merényletben benne volt a „goromba" grúz keze.

Akár így volt, akár nem, megkezdődött a nagy tisztogatás, a csisztka. A Németországgal való, szerinte elkerülhetetlen háborúra készülő Sztálin a belső ellenség, az „ötödik hadoszlop" megsemmisítésére is törekedett, és a gulágokba küldött emberek ingyen munkaerőként szolgáltak az erőltetett iparosításhoz.

A belügyi népbiztosság (NKVD) teljhatalmat kapott a „nép ellenségeivel" való leszámolásra. Az NKVD, az ügyészség és a párt képviselőjéből álló háromtagú különbizottságok, az úgynevezett trojkák futószalagon, tárgyalás nélkül hozták az ítéleteket. A vádlottaknak csak két kérdést tettek fel: ki szervezte be őket, illetve ők kiket szerveztek be, és az általuk megnevezettek hamarosan szintén egy trojka előtt találták magukat.

A letartóztatások kiterjedtek a társadalom minden rétegére, a pártapparátustól az állami szerveken, a hadseregen át a Kominternig, sőt magára a tisztogatást végző NKVD-re is. A „Kirov-áradatban" a kivégzések, kitelepítések mellett milliók kerültek a Gulágra.

Az NKVD vezetői, a sztálini terror három fő végrehajtója egy fotón (b-j): Jakov Agranov, Genrih Jagoda, ismeretlen, Sztanyiszlav Regyensz. A későbbiekben mindhármukat letartóztatták és kivégezték.

A megtorlásokat igazolandó 1936-tól nagyszabású kirakatpereket rendeztek a hazai, de főként a külföldi közvélemény befolyásolására. Ezek vádlottjai rendre beismerték, hogy összeesküvést szőttek a szovjethatalom megdöntésére, Sztálin és a szovjet vezetők meggyilkolására, és ennek érdekében külföldi kémszervezetek szolgálatába álltak.

Az első nagy moszkvai kirakatper 1936. augusztus 19-én kezdődött. A vádlottak padján az 1926-os „egyesült ellenzék", avagy a vádirat szerint a „trockista-zinovjevista egyesült terrorista központ" 16 tagja ült, köztük olyan régi bolsevikok, mint Grigorij Zinovjev és Lev Kamenyev. (Őket kettejüket rögtön a Kirov-gyilkosság után hosszú börtönre ítélték, de Sztálin utasítására ügyüket újra elővették.) A vádlottak valamennyien elismerték bűnösségüket, ezután augusztus 24-én halálra ítélték, másnap kivégezték őket.

A második nagy nyilvános tárgyalásra, a 17-ek perére 1937. január 23-30. között került sor. A „párhuzamos trockista központ" tagjai - többek között Karl Radek és Grigorij Pjatakov - közül 13 vádlottat ítéltek halálra. A harmadik nagy ügy, a 21-ek pere 1938. március 2-án kezdődött.

A vád szerint a „jobboldali trockista blokk" ellenforradalmi összeesküvő tagjai terrorakciókkal akarták elérni a kapitalizmus restaurálását és a Szovjetunió feldarabolását, és március 13-án 19 vádlottat ítéltek halálra. A két fő vádlott, Nyikolaj Buharin, a „jobboldal" vezére és Alekszej Rikov, a népbiztosok tanácsának korábbi elnöke akkor már egy éve ült börtönben, ahová az ügyüket megvitató KB-ülésről hurcolták őket.

Fél évvel korábban, 1937 júniusában a nyilvánosság kizárásával zajlott le a „tábornokper", amelyben a Vörös Hadsereg nyolc magas rangú katonai vezetőjét, köztük Mihail Tuhacsevszkij marsallt ítélték halálra, a trockizmus vádját esetükben a németek javára végzett kémkedéssel és katonai összeesküvéssel toldották meg. A nagy tapasztalatú katonai vezetők hiánya aztán végzetesen megmutatkozott a Szovjetunió elleni 1941-es német támadás idején.

A tisztogatások csak 1938-ban maradtak abba, addig az időpontig a becslések szerint 600 ezer-1,2 millió embert végeztek ki. A moszkvai perek a nyugati tudósítók szerint eljárásjogilag kifogástalanok voltak, a vádlottak vallomása hitelesnek tűnt, nem látszott rajtuk kínzás vagy gyógyszerek hatása. E perek mechanizmusával foglalkozott Arthur Koestler Sötétség délben című regénye, amelyben a magyar származású író lélektani magyarázatot adott arra, miért ismerték be a veterán bolsevikok a teljesen képtelen vádakat.

A valóság azonban jóval prózaibb: a letartóztatottakat verték, kínozták, hozzátartozóik életével zsarolták, kegyelmet ígértek nekik, majd a tárgyalás után Sztálin - adott szavát megszegve - nemcsak őket, hanem családtagjaikat is kivégeztette.

A nagy tisztogatást Nyikita Hruscsov pártfőtitkár ítélte el 1956-ban a Szovjetunió Kommunista Pártjának XX. kongresszusán elmondott, Sztálin bűneit leleplező titkos beszédében. Ezután a moszkvai perek néhány vádlottját (így Tuhacsevszkijt és néhány alacsonyabb rangú pártfunkcionáriust) rehabilitálták, de Buharint, Zinovjevet és Kamenyevet csak 1988-ban mentették fel a vádak alól, Trockij esetében pedig erre a Szovjetunió 1991. decemberi megszűnéséig sem került sor.

kedvezményes előfizetés 1 évre (5 szám)

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
ki kicsoda? mi történt a születésnapomon? évfordulók

# data[].attributes.attachment_link.title
Százezreket küldött a halálba, milliókat a Gulágra Sztálin paranoiája

# data[].attributes.attachment_link.description
87 éve, 1936. augusztus 24-én hoztak ítéletet a sztálini tisztogatások első nagy nyilvános perében. Több magas rangú pártfunkcionáriust ítéltek halálra, köztük Lev Kamenyevet és Grigorij Zinovjevet.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Gyászhírek és gyásztáviratok a gyászkeretes újságokban, sírva dolgozó munkásnők a hangulatjelentésekben, és az időjárás-jelentést is kiszorító rádióközvetítések. A központi propaganda óriási fordulatszámra kapcsolt 70 évvel ezelőtt, 1953. március 5-én, amikor is az ország - és a világ - Sztálin halálhírétől lett hangos.

A napilapok és a rádió - a szovjet közlemények alapján - tájékoztatta a közvéleményt Sztálin megbetegedéséről. Az Esti Budapest részletesen beszámolt a főtitkár állapotáról. E szerint március 2-ára virradó éjszaka az ekkor 74 éves Sztálin agyvérzést kapott, amely kiterjedt az agy létfontosságú területeire, ezután a jobb oldala lebénult, beszélőképességét, majd öntudatát is elveszítette. Két nappal később még több részletre fény derült: „Március 4-én hajnali 2 órakor J. V. Sztálin egészségi állapota továbbra is súlyos. Jelentős légzési zavarok észlelhetők: a légzés gyakorisága eléri a percenként 36-ot, a légzés ritmusa szabálytalan, huzamosabb periodikus szünetekkel. Az érverés gyorsulása észlelhető, percenként 120-ig, teljes arythmia, a maximális vérnyomás 220, a minimális vérnyomás 120. Testhőmérséklete 38,2 fok."

A tudósításoknak köszönhetően az egész ország - és az egész világ, ahová eljutottak a szovjet hírügynökségek közleményei - úgy érezhette magát, mintha ott állna a 12 orvosprofesszor társaságában a generalisszimusz ágya mellett. Az ilyen és ehhez hasonló, tárgyilagosnak tűnő beszámolókat azonban alaposan beleforgatták a propagandába és a személyi kultuszba. A Szabad Nép újságírói az egész ország nevében fogalmazták meg, miként érte őket a hír: „Mélységes aggodalmunkban egynek érezzük magunkat a szovjet néppel, lelkünkkel mindnyájan ott vagyunk nagy tanítónk és felszabadítónk betegágyánál. Szívünk minden dobbanása most érette dobban, aggódva és reménykedve lessük a küzdelmet, amely Sztálin elvtárs egészségéért folyik."

A Magyar Rádió március 6-án, péntek reggel jelentette be hivatalosan Sztálin halálát. A propagandagépezet a következő napokban kapcsolt a legmagasabb fokozatra. A lapok gyászkerettel jelentek meg. A propaganda valamennyi csatornáján és fórumán a megrendülés és a bánat áramlott. Túlcsorduló érzelmek, teátrális mondatok, amelyek szerzői mintha abban indultak volna versenyre egymás ellen, kit tudja a brosúraízű, „bürokratikus tolvajnyelvnek" is nevezett szókészletet minél jobban csűrni-csavarni a veszteség igazi és mély voltának érzékeltetésére.

Sztálin-gyászlap, 1953 (Wikipedia / Derzsi Elekes Andor / CC BY-SA 3.0)

Olvashatunk „a szovjet néppel együtt dobogó szívekről", a „mindannyiunk édesapja" iránti szeretetben osztozó népekről, Sztálinról, mint a „szabad és független országunk" boldogulásának forrásáról, a háború utáni fejlődés Sztálin nevével való „széttéphetetlen egybeforrásáról". Ugyanakkor a gyász által beburkolt jelen mellett az utópisztikus hitre épülő propagandában szinte azonnal megjelent a jövőre vonatkozó iránymutatás és a szocializmus építésére való mozgósítás is: „A mi gyászunk azonban nem sírás, a mi gyászunk az az erő, amely megacélozza izmunkat, hogy még keményebben tudjunk harcolni Sztálin elvtárs szellemében a békéért."

A lapok szerkesztőségeiben és a rádióban nagyon figyeltek arra, nehogy kétértelmű vagy áthallásos megfogalmazás kerüljön a közleményekbe. Az elővigyázatosság indokolt volt, ahogyan ezt a Népszava sajtóhibája is bizonyítja. A lap 1953. március 6-i számában véletlenül az szerepelt, hogy „az egész magyar nép mély megrendeléssel értesült" Sztálin betegségéről. A nyomdahiba miatt a bíróság az aznapi olvasószerkesztőt, Bodó Bélát több havi börtönbüntetésre ítélte.

1953. március 8-án tartotta „gyászülését" az országgyűlés, amit a rádió is közvetített, aznap az időjárás-jelentés is elmaradt. Március 9-én a temetésről szóltak a híradások. A gyásznak megvolt az országos koreográfiája: fekete zászlók, fekete szalagos Sztálin-portrék, gyászgyűlések. A temetés napját nemzeti gyásznappá nyilvánították és 5 percre megállt az ország.

Gyászünnepély Kelet-Németországban (Bundesarchiv, Bild 183-18684-0002 / Höhne, Erich; Pohl, Erich / CC BY-SA 3.0)

A hangulatjelentések - ahogyan Kocsis Piroskának az ArchívNET 2008/2. számában megjelent forrásválogatásából kiderül - nemcsak a gyászrendezvények szervezeti lebonyolításáról és a tömeg fegyelmezettségéről számoltak be, hanem arról is, mennyire láttak szomorúnak, megrendültnek az arcokat.

Az 1953. március 9-én, Budapest III. kerületének üzemeiről készült beszámoló például így szólt: „Kerületünkben minden üzemben röpgyűlést tartottak. Itt több dolgozó sírt, de a röpgyűlés előtt is, mikor bementek az üzembe, és megtudták, hogy Sztálin elvtárs elhunyt, több dolgozónknak kicsordult a könny a szeméből. Pl. a Textilfestő gyárban Kocsis Béláné a mosógépen sírva dolgozott, és mikor a Pártbizottság egyik tagja megkérdezte tőle, hogy miért sír, azt mondta, hogy kérdezhet ilyent, hiszen egy ilyen Ember, aki a világ dolgozóiért harcolt, a gyermekekért és azért, hogy mi itt nyugodtan dolgozhatunk, őt vesztettük el, Sztálin elvtársat."

A központilag sugárzott érzelemáradattal szemben az már közel sem volt olyan egyértelmű, hogy eközben a bérházak konyháiban vagy a falusi udvarok félreeső szegleteiben a bánat vagy az öröm könnyei csillantak-e meg a szemekben. A bizonytalantól való félelem, a megkönnyebbülés és a bizakodás mellett az érzelmi reakciók ezernyi árnyalata fogalmazódhatott meg válaszként.

Rákosi Mátyás és a Magyar Dolgozók Pártjának vezetői tisztában voltak azzal, hogy a nyilvános vélemény nem feltétlenül van átfedésben a valódi közhangulattal. Tipikus lenyomatai ennek a politikai viccek, amelyek szöges ellentétben álltak az újságokat megtöltő gyásztáviratok stílusával és tartalmával. A megjátszott lojalitás mögött volt éppen elég ok az elkeseredésre. 1953 elejére a diktatúra az egyik legmélyebb szakaszába érkezett, 40 ezren voltak rendőri őrizetben, internálásban, több ezer főt telepítettek ki Budapestről. Akiket a feljelentések, letartóztatások és egyéb atrocitások nem érintettek, azok az életszínvonal-csökkenéssel, az áruhiánnyal küszködtek, ami a legtöbb családot sújtotta. Nem véletlen, hogy az ÁVH ezekben a márciusi napokban is erősen figyelte a közhangulat változását.

kedvezményes előfizetés 1 évre (5 szám)

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
ki kicsoda? mi történt a születésnapomon? évfordulók

# data[].attributes.attachment_link.title
Egy nyomdahiba is börtönbüntetést ért Sztálin halálának másnapján

# data[].attributes.attachment_link.description
Gyászhírek és gyásztáviratok a gyászkeretes újságokban, sírva dolgozó munkásnők a hangulatjelentésekben, és az időjárás-jelentést is kiszorító rádióközvetítések. A központi propaganda óriási fordulatszámra kapcsolt 70 évvel ezelőtt, 1953. március 5-én.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
67 éve, 1956. február 14-én nyílt meg Moszkvában a Szovjetunió Kommunista Pártjának XX. kongresszusa. A tanácskozáson hangzott el Hruscsov Sztálin bűneit leleplező híres beszéde, amelyben szembefordult a személyi kultusszal.

Joszif Visszarionovics Sztálin pártfőtitkár, „a népek atyja" a kongresszus idején már három éve halott volt. Miután Sztálin 1953. március 5-én elhunyt, az év júliusában az SZKP Központi Bizottsága Elnökségének Nyikita Szergejevics Hruscsov köré tömörült csoportja megakadályozta a diktátor belügyi-állambiztonsági gépezetét működtető Lavrentyij Berija hatalomátvételét, és a véreskezű hóhért kivégezték.

1953 szeptemberében Hruscsovot választották az SZKP KB első titkárává. Megindult a koncepciós perek felülvizsgálata, a törvénytelenségek áldozatainak rehabilitálása, mérsékelték a rendkívüli centralizációt az állami és a pártélet, a közigazgatás és a gazdaság területén.

Ugyanakkor a Szovjetuniót még továbbra is átszőtte a koncentrációs táborok hálózata, a gulág, ahol milliókat tartottak fogva elviselhetetlen körülmények között, a legfelső vezetésben pedig ott ültek Sztálin közeli munkatársai, mint Molotov, Vorosilov és Kaganovics, akik - korábban Hruscsovval együtt - tevékeny szerepet játszottak a diktatúra működtetésében.

Az SZKP XX. kongresszusán 1436 küldött vett részt 7,2 millió párttag és tagjelölt képviseletében, és 55 külföldi kommunista párt képviseltette magát.

A 12 munkanap során megvitatták és elfogadták a hatodik ötéves terv irányelveit, s olyan, évekig hangoztatott, „történelminek" minősített megállapításokat fogalmaztak meg, hogy a szocializmus világrendszerré változott, a világkapitalizmus pozíciói pedig jelentősen meggyengültek.

Megerősítették a különböző társadalmi rendszerű országok békés egymás mellett élésére vonatkozó lenini tézist, elvetették a forradalom exportjának gondolatát.

Kimondták, hogy lehetőség van a világháború megakadályozására, s hogy a szocializmusba való átmenet eltérő formákat ölthet a különböző országokban.

Nyikita Hruscsov

Belpolitikai vonatkozásban célként tűzték ki, hogy a legrövidebb történelmi időszakon belül gazdasági tekintetben utol kell érni és túl kell szárnyalni a legfejlettebb tőkés országokat.

A kongresszus a sztálini személyi kultusz és kísérő jelenségeinek leleplezése által vált történelmi jelentőségűvé. Hruscsov pártfőtitkár a tanácskozás utolsó napján, 1956. február 25-én zárt ülésen mondta el „A személyi kultuszról és következményeiről" című referátumát.

A küldöttek megrendülve és döbbenettel hallgatták a felsorolást a Szovjetunió korábbi vezetőjét terhelő bűnökről, az általa jóváhagyott törvénytelen elnyomásról, kegyetlen kínvallatásokról, arról, hogyan likvidálta a világháború előtt a Központi Bizottság kétharmadát, a XVII. pártkongresszus küldötteinek több mint a felét, hogy a német támadás küszöbén lényegében lefejezte a Vörös Hadsereg vezérkarát.

Hruscsov beszélt a „gazda" torz vezetési módszereiről, milliók életét kioltó, mindenkiben ellenséget sejtő, beteges üldözési mániájáról, a személye körül kialakult mérhetetlen kultuszról.

A beszéd fölött nem nyitottak vitát, s még aznap tájékoztatták az elmondottakról a jelen lévő külföldi pártküldöttségeket is. A dokumentum kijutott Nyugatra, s néhány hét múlva Washingtonban ki is nyomtatták.

Egyes vélemények szerint ez Hruscsovéknak is érdekében állhatott, mert ha a beszéd tartalma titokban marad, nem éri el a remélt hatást. A Szovjetunióban a kongresszust követően a helyi pártszervezetekben ismertették a zárt ülésen elhangzottakat, de magát a teljes szöveget először csak 1989 áprilisában publikálták.

A neves történész, Roj Medvegyev értékelése szerint Hruscsov „elsősorban a XX. kongresszuson mutatott rendkívüli bátorságának köszönhetően írta be nevét a világtörténelembe,... feledtetve minden korábbi és későbbi hibáját". (Néhány hónappal később például ő adott parancsot az 1956-os magyar forradalom leverésére.)

Hruscsov itt még a vezér árnyékában

A főtitkár óriási személyes kockázatot vállalt beszédével, nem kisebbet, mint 1953-ban Berija letartóztatásával: csak a legszűkebb környezetének támogatására számíthatott, s nem tudhatta, nem fordul-e ellene Sztálin leleplezése.

Állítólag a kongresszust néhány nappal megelőző KB-elnökségi ülésen Molotovék azzal akarták visszakozásra késztetni az eltökélt ukránt: „És mit fogsz saját magadról mondani, Nyikita? Mi mindannyian benne voltunk..."

Ugyanakkor Hruscsov mellett szólt, hogy a sztálini terrorba már a felső vezetők is belefáradtak, a beszéd pedig nem ítélte el a sztálini elnyomás összes megnyilvánulását, így például a pártellenzék rehabilitációjának gondolata még fel sem vetődött.

A négyórás referátum elindította az ortodox kommunizmus bomlási folyamatát, addigi elveinek és gyakorlatának átértékelését. A nyugati országokban sokan elhagyták a kommunista pártokat, miközben Grúziában fegyverrel kellett fellépni a Sztálin mellett tüntetőkkel szemben.

A Szovjetunióban rövid ideig tartó enyhülés következett: sokakat engedtek ki a lágerekből, az egykori koncepciós perek vádlottjainak nagy részét rehabilitálták, emberibb és elviselhetőbb légkör volt kialakulóban.

A titkos beszéd közrejátszott abban is, hogy Hruscsov hatalmi helyzete megerősödött, ellenfelei elszigetelődtek. Molotov, Malenkov, Kaganovics és Sepilov „pártellenes csoportját" 1957 júniusában kizárták a Központi Bizottságból, s Hruscsov 1958-ban a miniszterelnöki tisztséget is átvette.

Végső soron e megváltozott politikai légkörnek is köszönhető volt, hogy amikor 1964 októberében ellenfelei Hruscsovot félreállították, meghagyták az életét, még csak nem is száműzték, és 1971-ben bekövetkezett haláláig nyugdíjasként élhette napjait, igaz, házi őrizetben.

kedvezményes előfizetés 1 évre (5 szám)

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
ki kicsoda? mi történt a születésnapomon? évfordulók

# data[].attributes.attachment_link.title
Lerántotta a leplet a „Gazda" örökségéről Nyikita Hruscsov

# data[].attributes.attachment_link.description
67 éve, 1956. február 14-én nyílt meg Moszkvában a Szovjetunió Kommunista Pártjának XX. kongresszusa. A tanácskozáson hangzott el Hruscsov Sztálin bűneit leleplező híres beszéde, amelyben szembefordult a személyi kultusszal.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
A holokauszt a nyugati civilizáció, a nemzetállamok, a modern bürokratikus társadalmak és az emberi természet megismerésének megkerülhetetlen témája. A holokauszt az ártatlan polgári lakosok millióinak előre eltervezett tömegmészárlását jelenti. A nácik példátlan mértékű népirtást hajtottak végre rasszista ideológiájuk alapján, amely a zsidókat „élősködő férgeknek" tekintette, akik csak a megsemmisítésre méltók. Európa teljes zsidó lakosságát el akarták pusztítani: a betegeket és az egészségeseket, a gazdagokat és a szegényeket, a vallásos ortodox zsidókat és a kikeresztelkedetteket, az öregeket és a fiatalokat, nem kímélve a csecsemőket sem.

A holokauszt során Európa háború előtti zsidó lakosságának mintegy kétharmadát gyilkolták meg. Mire a II. világháború 1945-ben véget ért, hatmillió európai zsidó volt halott, köztük több mint egy millió gyermek. És még ez a statisztika is félrevezető, mert az életben maradottak nagy része Európa azon területein élt, amelyeket Németország nem foglalt el, például a Szovjetunió keleti övezeteiben, Nagy-Britanniában, Bulgáriában vagy semleges államokban, például Spanyolországban, Portugáliában, Svájcban és Svédországban. A németek által megszállt Európában is több tízezer zsidó élte túl a háborút, többségük bujkált vagy a koncentrációs táborok foglya volt a táborok felszabadulásáig. A nácik és kollaboránsaik könyörtelenül üldözték és pusztították a zsidó lakosságot az általuk irányított európai területeken.

Sok könyv született a holokauszt eseményeiről, és hogy a nácik mikor, hol és hogyan hajtották végre gyilkos terveiket. A tetteik megértéséhez azonban először át kell tekinteni és értelmezni kell azokat az elméleti alapokat, amelyekre felépítették a terveiket. A náci fajelmélet tételeinek vizsgálata részben megmagyarázza, honnan jött az a könyörtelen elszántság, amellyel az európai zsidóság teljes fizikai megsemmisítésére törekedtek.

A NÁCI FAJELMÉLET

Adolf Hitler, a náci párt Führere (vezére) formálta és fogalmazta meg azokat az elképzeléseket, amelyek a náci ideológia néven váltak ismertté. Mély és éleslátó gondolkodónak tartotta magát, és meg volt győződve róla, hogy megtalálta a rendkívül bonyolult világ megértésének kulcsát. Úgy vélte, hogy egy adott személy tulajdonságait, jellemét, képességeit és viselkedését úgynevezett faji felépítése határozza meg. Hitler nézetei szerint minden csoport, faj vagy nép (ezeket a fogalmakat szinonimaként használta) olyan jellemvonásokat hordoz, amelyeket változatlanul átörökít a következő nemzedéknek. Az egyén nem tud felülkerekedni fajának alapvető jellemzőin, az emberiség történelme pedig a fajok közötti küzdelemként írható le.

A fajelmélet kialakításakor Hitler és a nácik nagyban támaszkodtak a késő 19. századi német szociáldarwinisták elképzeléseire. Hozzájuk hasonlóan a nácik is úgy gondolták, hogy az embereket „fajok" szerint lehet osztályozni, és minden faj olyan megkülönböztető jellegzetességekkel rendelkezik, amelyek genetikai úton öröklődnek a történelem előtti idők és az emberiség megjelenése óta. Ezek az örökölt jellemvonások nem pusztán a külső megjelenésre és a fizikai felépítésre korlátozódnak, hanem meghatározzák a belső szellemi folyamatokat, a gondolkodásmódot, a kreatív és szervezési képességeket, az intelligenciát, az ízlést, a kulturáltságot, a fizikai erőt és a katonai alkalmasságot is.

A nácik a darwini evolúciós elmélet természetes szelekcióra vonatkozó részének szociáldarwinista értelmezését is átvették. Szerintük egy faj túlélése attól függött, mennyire képes szaporodni, megfelelő nagyságú földterületet biztosítani a növekvő népesség letelepítéséhez és élelmezéséhez, és mennyire éberen őrködik génkészletének tisztán tartása felett, hogy megőrizhesse egyedi „faji" jellemzőit, amelyekkel a „természet" ruházta fel, hogy a túlélésért folytatott küzdelemben sikert arathasson. Mivel minden „faj" célja a terjeszkedés, a rendelkezésre álló földterület viszont véges, a túlélésért folytatott küzdelem „elkerülhetetlenül" erőszakos hódításokba és katonai konfrontációba torkollik. Így a háború - akár állandó jelleggel is - a természet és az emberi létezés megkerülhetetlen eleme.

A fajok meghatározásának érdekében a szociáldarwinisták olyan pozitív és negatív sztereotípiákat ragasztottak az etnikai csoportokra, amelyek állítólagosan megváltoztathatatlan és biológiai úton öröklődő megjelenési, viselkedési és kulturális jegyekből álltak össze, amelyekre nem hat az idő, a környezeti változások, az intellektuális fejlődés vagy a szocializáció. A nácik lehetetlennek tekintették, hogy egy eltérő fajú személy asszimilálódjon egy másik kultúrába vagy etnikai csoportba, hiszen az eredeti, örökölt jellemzőkön nem lehet változtatni. Szerintük az úgynevezett fajkeveredéssel csak a faji jellemvonások elkorcsosulását lehetett elérni.

AZ ÜLDÖZÖTT CSOPORTOK

A nácik a zsidókat „fajként" határozták meg. A zsidó vallást lényegtelennek tekintették, és sokféle negatív sztereotípiát társítottak a zsidókhoz és a „zsidó" viselkedéshez. Mindezt összekapcsolták a biológiailag meghatározott, megváltoztathatatlan örökséggel, amely a „zsidó fajt" is a többi faj kárára történő terjeszkedésre ösztönözte saját túlélése érdekében.

A zsidókat tekintették ugyan legfontosabb „ellenségüknek", de a náci fajelmélet más csoportokat is üldözött, bebörtönzött vagy meg akart semmisíteni, például a romákat, a fogyatékkal élőket, a lengyeleket, szovjet hadifoglyokat vagy afrikai származású németeket. A politikai másképp gondolkodókat, Jehova tanúit, homoszexuálisokat és úgynevezett aszociális elemeket is ellenségnek és biztonsági kockázatnak tekintették, vagy mert tudatosan ellenszegültek a náci rezsimnek, vagy mert a viselkedésük nem illeszkedett a nácik által elfogadott társadalmi normákhoz. Arra törekedtek, hogy a német társadalom folytonos öntisztításával megszabaduljanak a beilleszkedésre képtelen és faji fenyegetést jelentő elemektől.

Úgy gondolták, hogy a felsőbbrendű fajoknak nem pusztán joguk, de kötelességük is az alsóbbrendű fajok leigázása, sőt megsemmisítése. Véleményük szerint a fajok küzdelme összhangban állt a természet törvényeivel. A nácik egy olyan domináns germán népről álmodtak, amely uralkodik a születésüknél fogva alsóbbrendű csoportok, különösen a szlávok és az úgynevezett ázsiaiak felett (akik alatt szovjet Közép-Ázsia népeit és a kaukázusi régió muszlim lakosságát értették). Propagandacélokból a nácik ezt a stratégiai célt gyakran egy keresztes hadjáratként prezentálták, amely megmenti a nyugati civilizációt a „keleti" vagy „ázsiai" barbároktól, illetve azok zsidó vezetőitől és szervezőitől.

A FAJI ALAPON MEGHATÁROZOTT KÖZÖSSÉG

Hitler és a náci mozgalom többi vezetője számára egy ember értéke nem az egyéniségében, hanem abban rejlett, hogy melyik fajilag meghatározott közösség tagja. Szerintük minden faji közösség alapvető célja saját túlélésének biztosítása volt. A legtöbben egyetértenek abban, hogy az emberek rendelkeznek túlélési ösztönnel, de Hitler ennél tovább ment. Ő azt feltételezte, hogy a túlélés központjában egy csoporthoz, néphez vagy fajhoz tartozás áll (amely fogalmakat szinonimaként használta). A nácik számára a kollektív túlélési ösztön mindig együtt járt a „faj" tisztaságának a védelmével és a többi „fajjal" a területért folytatott küzdelemmel.

A faj tisztaságának megőrzése Hitler és mások számára azért volt fontos, mert az egyéb fajokkal való keveredés idővel olyan mértékű elkorcsosuláshoz vezet, hogy a faj elveszíti megkülönböztető jellemzőit, így képtelenné válik megvédeni magát, és kihalásra van kárhoztatva. A területszerzés pedig Hitler szemében azért volt rendkívül fontos, mert egy növekvő népességű faj eltartásához mindenképpen szükség volt rá. A növekvő népességet támogató új területek hiányában a faj stagnálni kezd, és idővel kipusztul.

A nácik alaptételei között a fajok minőségi hierarchiája is szerepelt, amelyben nem minden fajt tekintettek egyenlőnek. Hitler szerint a németek egy felsőbbrendű fajhoz, az „árjákhoz" tartoztak. A germán „árja" faj minden más fajnál több kedvező jellemvonással rendelkezik, és biológiai felsőbbrendűsége egy hatalmas, Kelet-Európában elterülő birodalom vezetésére predesztinálja.

AZ „ÁRJA" FAJ

Hitler azonban arra figyelmeztetett, hogy a germán „árja" fajt kívülről és belülről is a pusztulás fenyegeti. A belső veszélyt az „árja" németek és a születésüktől fogva alsóbbrendű népek, a zsidók, romák, afrikaiak és szlávok közötti házasság jelentette. Úgy gondolta, hogy az ilyen kapcsolatokból született utódok felhígítják a német vérben hordozott felsőbbrendű jellemvonásokat, meggyengítik a fajt, és sebezhetővé teszik a más fajokkal a túlélésért folytatott küzdelemben.

A két háború közötti német kormányzat tovább gyengítette a német „árja" népet, mert eltűrte az olyan lakosság szaporulatát, amelyet a nácik genetikailag degeneráltnak és a faj egészségére ártalmasnak tekintettek. Ilyenek voltak a fizikai és szellemi fogyatékossággal élők, megrögzött vagy megélhetési bűnözők, illetve olyanok, akik kényszeres „deviáns viselkedést" mutattak, például hajléktalanok, könnyűvérűnek titulált nők, munkahelyüket gyakran váltogatók, alkoholisták és mások.

Hitler szerint a német „árja" fajt kívülről is pusztulás fenyegette, mert a weimari köztársaság vesztésre állt a földért és népességszámért folytatott harcban az „alsóbbrendű" szláv és ázsiai fajokkal szemben. Ebben a versengésben a „zsidó faj" arra használta hagyományos szocialista eszközét - a szovjet kommunizmust -, hogy mobilizálja az egyébként alkalmatlan szlávokat, és elhitesse a németekkel, hogy az osztályharc mesterséges konfliktusa felülírja a faji küzdelem természetes ösztönét. Hitler úgy gondolta, hogy a megfelelő élettér hiányában a születési arány Németországban veszélyesen alacsony szintre zuhant. A problémákat csak tetézte, hogy Németország elvesztette az I. világháborút, és a versailles-i békeszerződés arra kötelezte, hogy több ezer négyzetkilométernyi értékes földet adjon át a szomszédainak.

A túlélés érdekében Hitler szerint Németországnak át kell törnie a környező ellenséges országok falát, és keleten jelentős területeket kell elfoglalnia a szlávoktól. A keleti hódítások elegendő teret biztosítanának Németországnak ahhoz, hogy jelentősen növelje a népességét, mivel rendelkezésre állnának a növekvő lakosság élelmezéséhez szükséges források, így a német nép megvalósíthatná a célt, amelyre biológiai adottságai szerint hivatott, és világhatalommal rendelkező vezető fajjá válhatna.

A FAJI ELLENSÉGEK MEGSEMMISÍTÉSE

Hitler és a náci párt egyértelműen és határozottan megnevezte faji ellenségeit. Németországon belül és kívül is a zsidókat tartották az első számú ellenségnek. Állítólagos alsóbbrendű faji és genetikai felépítésükből született a kapitalizmus és a kommunizmus kizsákmányoló rendszere. Terjeszkedési törekvéseik során a zsidók támogatták és felhasználták ezeknek a rendszereknek a kormányzati és állami szerveit, és alkotmányokkal, egyenlő jogok nyilatkozataival, nemzetközi békével igyekeztek aláásni a felsőbbrendű fajok, például a németek faji öntudatát, hogy felhígíthassák a felsőbbrendű vért az asszimiláció és a vegyes házasságok révén.

A zsidók az általuk irányított vagy manipulált eszközökkel - a médiával, az egyéni jogokat hangsúlyozó parlamenti demokráciával, a nemzetek közötti konfliktusok békés rendezésére törekvő nemzetközi szervezetekkel - igyekeztek megvalósítani a biológiai örökségük által diktált világuralmi törekvéseiket. Hitler arra figyelmeztetett, hogy amennyiben Németország nem lép fel határozottan a zsidók ellen otthon és külföldön is, az embertelen és civilizálatlan, zsidók által mozgósított szlávok és ázsiaiak hordái elsöprik az „árja" német fajt.

Hitler számára a kormányzati fellépés a fajok elkülönítésére, a „legjobb" jellemvonásokkal rendelkezők kiválogatása az utódnemzésre, az alsóbbrendű tulajdonságokkal rendelkezők szaporulatának megakadályozása és a terjeszkedéshez szükséges háborúra való felkészülés a német nép természetes, biológiailag determinált túlélési ösztönével hozta összhangba a német államot. Ugyanakkor erősítette a németek „természetes" faji tudatosságát, amelyet a zsidók a parlamenti demokrácia, a nemzetközi együttműködési megállapodások és az osztályharc eszközeivel igyekeztek elnyomni. Hitler véleménye szerint a német népnek faji felsőbbrendűsége okán joga és kötelessége volt területeket szerezni a szlávoktól, az „ázsiaiaktól" és az őket irányító zsidóktól. Ezeknek a céloknak a megvalósításával Hitler szerint a németek saját természetes ösztöneiket követték. A szlávok végső legyőzése és uralása érdekében a felsőbbrendű német fajnak meg kell semmisítenie a régió vezető osztályait és zsidó lakosságát, mivel egyedül a zsidó „faj" képes arra, hogy hatékony erővé szervezze az alsóbbrendű fajokat egy brutális bolsevik-kommunista doktrínával, amely egy biológiailag rögzült „zsidó" ideológia.

Az ártalmas és a német túlélésre veszélyt jelentő doktrína megsemmisítése érdekében el kell pusztítani azokat, akik természetüknél fogva annak zászlóvivői. Hitler úgy hitte, hogy a természet így működik. Háborús és népirtó programja végső soron abból származott, amit ő egy egyszerű képletnek látott: az „árja" németeknek terjeszkedniük és uralkodniuk kell, ehhez azonban minden faji veszélyforrást - elsősorban a zsidókat - meg kell semmisíteniük, különben magukat a németeket fenyegeti a kihalás.

# data[].attributes.attachment_link.title
A náci korszak áldozatai: a náci faji ideológia

# data[].attributes.attachment_link.description
A holokauszt a nyugati civilizáció, a nemzetállamok, a modern bürokratikus társadalmak és az emberi természet megismerésének megkerülhetetlen témája. A holokauszt az ártatlan polgári lakosok millióinak előre eltervezett tömegmészárlását jelenti. A nácik példátlan mértékű népirtást hajtottak végre rasszista ideológiájuk alapján, amely a zsidókat „élősködő férgeknek" tekintette, akik csak a megsemmisítésre méltók.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
A nemzetiszocializmus ( németül: Nationalsozialismus), vagy nácizmus elsősorban az Adolf Hitler vezette Nemzetiszocialista Német Munkáspárt (NSDAP) ideológiájára, illetve Németország 1933 és 1945 közötti Hitler-kormány időszakának politikájára, gyakorlatára utal. A két világháború közötti időszak és a második világháború korszakának szélsőjobboldali ideológiái közé sorolható, az olasz fasizmussal együtt a nemzetközi fasizmus egy változata. Más országokban kialakult szélsőjobboldali ideológiák példájául szolgált, illetve ezen politikai mozgalmak hatalomra jutását aktívan segítette. A nemzetiszocialista berendezkedést később az elfoglalt területekre (például Ausztria, Cseh-Morva Protektorátus, Lengyel Főkormányzóság) is kiterjesztették.

Ideológiájának fő jellemzői a pángermán sovinizmus, rasszizmus és antiszemitizmus, kiindulópontja a szociáldarwinizmus volt, az az elképzelés, miszerint az emberi fajok közötti versenyben a legrátermettebbnek kell fennmaradnia, a többieknek pusztulás vagy alávetettség a sorsa. A germánokat, az úgynevezett északi fajt tekintették a legtisztább árja fajnak, amely uralkodásra hivatott. Ezen az alapon úgynevezett népközösség (Volksgemeinschaft) létrehozását tűzték ki célul, amely minden, fajilag megfelelő németet magában foglal, és elutasították a marxista osztályelméletet, ami a különböző társadalmi osztályoknak a nemzeti határokon átnyúló összefogását vallotta. A nácizmus fő ellenfelének a kommunizmust tekintették, de szavakban elutasították a kapitalizmust is, egyfajta harmadik utat hirdetve, de a gyakorlatban határozottan védve a („fajilag" megfelelő kezekben lévő) magántulajdont és a német nagytőke érdekeit.

A náci párt elődje az 1919 januárjában alakult pángermán és antiszemita Német Munkáspárt volt. Adolf Hitler a húszas évek elején szerezte meg ennek vezetését, és ezután kapta a párt végleges nevét ( Nationalsozialistische Deutsche Arbeiterpartei, NSDAP). A párt 1920-ban elfogadott Nemzeti Szocialista Programja az egyesült Nagy-Németország létrehozását, a zsidók állampolgárságának megvonását, földreformot és néhány iparág államosítását követelte. Hitler 1924-ben a ban részletesen kifejtette ideológiájának alapjait, az antiszemitizmust és az antikommunizmust, a parlamenti demokrácia megvetését és Németország területi expanziójának jogosságát.

1933-ban Hitler - a közkeletű tévedéssel ellentétben, nem parlamenti választások eredményeképpen, hanem a német hatalmi elit belső kompromisszumának révén - kancellár lett, és Németországot hamarosan egypárti állammá szervezte, ahol a nemzetiszocializmus ideológiájának megfelelően a „fajilag nemkívánatos elemeket" és a politikai ellenzéket kiszorították, üldözték, végül túlnyomó részüket fizikailag megsemmisítették. Ez a politika a holokauszthoz, majd Németország második világháborús teljes vereségéhez vezetett. A második világháború után a nemzetiszocializmus új híveit neonáciknak nevezik.

Adolf Hitler pártjának teljes neve Nationalsozialistische Deutsche Arbeiterpartei (NSDAP) (Nemzetiszocialista Német Munkáspárt) volt. A „náci" rövidítés a hosszú név első két szótagjának német kiejtéséből alakult ki.

Egy ugyanilyen hangalakú szó a nácik hatalomra jutása előtti Németországban hétköznapi pejoratív kifejezés volt, amit az elmaradott parasztokra alkalmaztak, magyarul körülbelül a „bunkó" jelentéssel, illetve ezzel jellemezték az ostobának tartott embereket általában. Eredete a vidéken - különösen Bajorországban, ahol Hitler első fő bázisa volt - gyakori Ignaz keresztnév becézett változata, a Nazi volt. A nemzetiszocialisták ellenfelei ezt az egyezést kihasználva ragasztották ezt a pejoratív kifejezést Hitler híveire.

Az NSDAP kezdetben propagandájában elfogadta és alkalmazta ezt a kifejezést, azzal próbálkozva, hogy annak addigi közkeletű jelentését megfordítsa a közbeszédben, de hamarosan feladta ezt, és ettől kezdve következetesen kerülte a szó alkalmazását. Külföldön ezzel szemben a kifejezés, főleg a Hitler elől menekülő német emigránsok révén, a náci Németországgal és rezsimmel szembeni ideológiai harc egyik eszköze lett, és számos nyelven, széles körben alkalmazták.

nemzeti (nacionalizmus) és baloldali (szocializmus) ideológiák összedolgozásával egy új világnézet létrehozása

a szakszervezeti rendszer megújítása, a munkások védelme

Németország helyreállítása, a létbiztonság megteremtése

szociális demagógia (baloldali típusú jelszavak hangoztatása párhuzamosan a szélsőségesen jobboldali tevékenységgel)

élettérelmélet („Lebensraumtheorie", „Lebensraum im Osten": több lakóterület teremtése a németek számára a kelet felé való terjeszkedés által)

antiliberalizmus, marxizmus-, kommunizmus-, bolsevizmusellenesség

a zsidóság elleni fajgyűlölet a német/germán/árja felsőbbrendűségből (Übermensch, Untermensch) kiindulva

a vezetőben való feltétlen hit (Führerprinzip)

a demokrácia korlátozása, ennek következményeként a nem együttműködő politikai pártok, szakszervezetek és sajtótermékek megszüntetése

szociáldarwinizmus (Az emberi társadalomban is a legalkalmasabb csoportok (fajták, változatok) tudnak fennmaradni, életben maradni, szelektálódni.)

rasszizmus: az emberi rasszok közötti különbségek hangsúlyozása

eugenika (a szociáldarwinizmusban megfogalmazott fajfejlődés „elősegítése", az akadályozó tényezők „kiiktatása")

homoszexuális beállítottságú emberek iránti erőteljes ellenszenv; a homoszexualitás korlátozása, tiltása és büntetése.

a vallásszabadság korlátozása

Hitler programja

Adolf Hitler című könyvében röviden a következő programot ajánlotta a német nemzet fellendítésére:

1. a szocializmus és a nacionalizmus összhangjának kihasználása Németország háború utáni helyreállításában (a baloldal és a jobboldal összefogása a NSDAP alatt)

2. a jellegzetesen német, hagyományos kulturális értékek védelme

3. nemteljesítés politikája: a fegyverkezés megkezdése, a megszállt területek kiürítése és a hadisarc fizetésének abbahagyása (ezzel a versailles-i szerződésben foglaltaknak mond ellent)

4. Európa németjeinek egyesítése Nagy-Németország létrehozásának érdekében; Ausztria bekebelezése (Anschluss), Csehország és Lengyelország németlakta területeinek elfoglalása, valamint Európa (beleértve a Baltikumot) németjeinek hazatelepítése. Úgy vélte, szövetséget köthet Angliával, mert az angolok a franciáktól jobban félnek, mint amennyire ragaszkodnak a status quóhoz.

5. terjeszkedés keletre, a Szovjetunió elfoglalásával a Birodalom kiterjesztése az Urálig. Hitler szerint a Szovjetunió hatalmas területét arra nem alkalmas népek lakják, ugyanis hagyták, hogy a zsidók/kommunisták kezükbe vegyék a hatalmat. (Az adott területeknek nagyon alacsony volt a gazdasági, földművelési kihasználtsága.)

6. Ezután fordulna az eddig tétlen Franciaország felé, és vagy megsemmisítené a nemzetet, vagy a gyengébb partner szerepébe kényszerítené (reváns az első világháborúért).

7. A létrejött 400 milliós Német Birodalom (egy pángermán Európa) szembeszállhatna az Egyesült Államokkal.

Ez a szócikk részben vagy egészben a című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.

# data[].attributes.attachment_link.description
A nemzetiszocializmus ( németül: Nationalsozialismus ), vagy nácizmus elsősorban az Adolf Hitler vezette Nemzetiszocialista Német Munkáspárt (NSDAP) ideológiájára, illetve Németország 1933 és 1945 közötti Hitler-kormány időszakának politikájára, gyakorlatára utal. A két világháború közötti időszak és a második világháború korszakának szélsőjobboldali ideológiái közé sorolható, az olasz fasizmussal együtt a nemzetközi fasizmus egy változata.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
1. Követeljük, hogy a népek önrendelkezési joga alapján valamennyi német Nagy-Németországban egyesüljön.
2. A német nép számára más nemzetekkel azonos jogokat követelünk. Követeljük a versailles-i és a St. Germain-i békeszerződések hatályon kívül helyezését.
3. Népünk ellátásának biztosítására és népfeleslegünk betelepítésére területet és földet követelünk.
4. Csak az lehet állampolgár, aki néptárs. Csak az lehet néptárs, akinek ereiben tiszta vér folyik, vallásra való tekintet nélkül. Éppen ezért zsidó nem lehet néptárs. [...]
6. Csak állampolgárnak lehet meg az a joga, hogy az állam vezetéséről és törvényeiről dönthessen. Éppen ezért követeljük, hogy mindenféle közhivatalt, akár tartományi, akár községi funkcióról van szó, csak állampolgár tölthessen be.
7. Követeljük, hogy az állam - kötelességszerűen - elsősorban az állampolgárok számára gondoskodjék kereseti és életlehetőségek biztosításáról. Ha nem lehetséges az állam egész lakosságáról való gondoskodás, akkor az idegen nemzethez tartozókat a birodalomból ki kell utasítani. [...]
Követeljük a fentiek érdekében:
2. Hitler a tömegről (részlet a Mein Kampf-ból, 1925) A tömeg befogadóképessége nagyon korlátolt, értelme kicsiny és éppen ezért nagyon feledékeny. Ezekből a tényekből kifolyólag tehát minden hathatós propaganda csak néhány pontra kell, hogy szorítkozzék. Ezt a néhány pontot és néhány tételt addig kell vezérszavakban ismételni, amíg az utolsó is megérti ebből a szóból azt, amit akarunk. [...] Minden nagy vezér művészete abban áll elsősorban, hogy egy nép figyelmét ne szétszórja, hanem mindig csak egyetlen ellenségre összpontosítsa. [...] Egy nagy vezér zsenialitásához hozzátartozik, hogy még az egymással ellentétben álló ellenfeleket is úgy jelenítse meg, mint amelyek egyetlen kategóriához tartoznak. 11. A munka és fáradság nélkül szerzett jövedelem megszüntetését. A kamatrabszolgaság megtörését. 3. Hitler az emberi "fajokról" (részlet a Mein Kampf-ból, 1925) Ha az emberiséget három osztályba soroljuk: kultúraalapítók, kultúrahordozók és kultúrarombolók osztályába, akkor az elsőnek képviselőjeként bizonyára csak az árja faj jöhetne tekintetbe. Az vetette meg az emberi kultúra alapját. [...] Az első kultúrák ott keletkeztek, ahol az árják találkoztak az alacsonyabb rendű népekkel, leigázták őket, rájuk kényszerítették akaratukat. A leigázott népek voltak azután a keletkező kultúra első technikai segédeszközei. Az emberi kultúra egészét, a művészet, a tudomány és a technika minden eredményét, amit ma szemünk előtt látunk, árják hozták létre. [...] A természet nem tűri a gyöngébb egyedeknek az erősebbekkel való közösülését és még kevésbé engedi meg, hogy a magasabb rendű faj az alacsonyabb rendű fajjal olvadjon egybe, mert különben egy csapással kárba vész az egész, talán évezredes munkája. A történelemből leszűrt tapasztalataink ezt számtalanszor igazolják. Ijesztő határozottsággal mutatja a történelem, hogy az árja fajoknak alacsonyabb rendű népekkel való vérkeveredése mindig a kulturnívó [kulturális színvonal] süllyedését jelentette. A legnagyobbrészt germán elemekből álló Észak-Amerika lakossága, mely csak kis mértékben keveredett más elemekkel, más kultúrával rendelkezik, mint Közép- és Dél-Amerika, ahol a főleg latin bevándorlók gyakran erősen keveredtek a bennszülöttekkel. Már ez a példa is eléggé világosan és határozottan szemlélteti a faji keveredés kihatását. 4. Hitler a zsidókról (részlet a Mein Kampf-ból, 1925) Az árjának merő ellentéte a zsidó. A föld egyik népénél sem oly erősen fejlett az önfenntartás ösztöne, mint éppen az ún. „kiválasztott népnél". Ezt legjobban az a tény bizonyítja, hogy ez a faj még egyáltalán létezik. Nincsen a világon még egy nép, amely az utolsó két évezred folyamán oly keveset változtatott volna jellegzetességén, karakterén, mint éppen a zsidó. Másrészt egy nép sem ment ez idő alatt nagyobb megrázkódtatásokon keresztül, mint a zsidó, és mindennek dacára változatlanul bontakozott ki az emberiség legnagyobb katasztrófáiból. Mily megrendíthetetlen élni akarást és fajfenntartási ösztönt tükröz vissza ez a tény! A zsidók szellemi tulajdonságai az évezredek folyamán nehéz iskolán mentek keresztül. „Okosnak" tartják őket, és bizonyos tekintetben tényleg okosok voltak mindig. Eszességük azonban nem saját fejlődésüknek, hanem az idegen népek szemléltető oktatásának eredménye. [...] A zsidónak gyorsan megvilágosodik az elméje, ebből kifolyólag munkálkodásának alapját mindig másoktól vette. Ez együtt jár azzal, hogy sohasem volt saját kultúrája. Szellemét az őt környező kultúrvilág fejlesztette. [...] Nem, a zsidóban nincsen semmiféle kultúraalkotó erő, mert hiányzott és hiányzik belőle az idealizmus, amely nélkül valódi nemes lelkület el sem képzelheti. Az ő puszta értelme sohasem lesz képes építeni, hanem mindig csak pusztítani, s legfeljebb talán lázítani. [...] Véleményem szerint a zsidók birtokában vannak egy olyan tervnek, amely az emberi kultúra összeomlásához és ezzel a világ összeomlásához vezet. Ha a harcból a zsidó kerül ki győztesen, akkor győzelmi koronája az emberiség halotti koszorúja lesz, és akkor ez a csillagzat ismét emberek nélkül fog bolyongani a világűrben, mint sok millió évvel ezelőtt. Ha az árja fajt kikapcsolnánk, mély sötétség borulna földünkre, megszűnne az emberi kultúra és kietlenné válna a világ. A régi kultúrák pusztulásának egyedüli oka, a vérkeveredés és a faj színvonalának ezzel járó süllyedése; mert nem a vesztett háborúk teszik tönkre az embereket, hanem önmaguk okai pusztulásuknak, ha elvesztik a vér tisztaságában rejlő ellenálló képességüket. [...] 5. A náci külpolitika (részletek Hitlertől)
12. Tekintettel arra a hallatlan anyagi és véráldozatra, amelyet a néptől minden háború megkövetel, minden háborús meggazdagodást a nép elleni bűntényként kell megbélyegezni. Éppen ezért követeljük valamennyi háborús nyereségnek a beszolgáltatását.
6. A diktatúra kiépítése 13. Követeljük a társaságok tulajdonában levő üzemek államosítását. [...]
15. Követeljük az öregekről való gondoskodás nagyszabású kiépítését. 7. A nürnbergi zsidóellenes törvények (1935) Zsidó-keverék az az állampolgár, aki egy vagy két zsidó fajú nagyszülőtől származik [...]. Minden további nélkül zsidónak tekintendő az a nagyszülő, aki a zsidó hitközség tagja volt. [...]
Zsidó nem lehet birodalmi állampolgár. Nincs szavazati joga politikai ügyekben, nem lehet hivatalnok. Zsidó hivatalnokok 1935. december 31-ével nyugalmi állományba kerülnek.
Zsidók és német vagy rokon vérű állampolgárok közti házasságkötés tilos. Ennek ellenére kötött házasságok semmisek, akkor is, ha ennek a törvénynek a megkerülésére külföldön kötötték őket. [...]
Házasságon kívüli kapcsolat zsidók és német vagy rokon vérű állampolgárok között tilos. [...]
Zsidók nem húzhatják fel a birodalmi és nemzeti zászlót.
16. Követeljük az egészséges polgári középosztály kialakítását és fenntartását. Követeljük a nagy áruházak köztulajdonba vételét és annak lehetővé tételét, hogy ezeket kisiparosok olcsó bérért kibérelhessék. Követeljük, hogy az egyes állami, tartományi és községi szállításoknál a legszigorúbban legyenek tekintettel a kisiparosok érdekeire. [...]
19. Követeljük, hogy a materialista világrendszert szolgáló római közjogot német közjog váltsa fel. [...]
23. Követeljük, hogy törvényes harc folyjék a tudatos politikai hazugságok ellen, és ez a harc tág lehetőséget kapjon a sajtóban. Abból a célból, hogy lehetségessé váljon a valóban német sajtó megteremtése, követeljük:
a) minden szerkesztő és minden újságnak az összes munkatársa, amely német nyelven jelenik meg, kizárólag német néptárs legyen.
a) Csoportosítsd a programban megjelent témákat!
b) Milyen ellentétekre, sérelmekre és indulatokra épít az NSDAP? Milyen jellegű megoldásokat kínál?
c) Mely társadalmi csoportokat és rétegeket célzott meg a program?
d) Mely ideológiák hatását ismerhetjük fel a tervezetben?

a) Vitassátok meg, működik-e ez a fajta propaganda! Indokoljátok meg!

a) Milyen szerepet játszik az okfejtésben a természeti analógia (hasonlat)?
b) Rekonstruáljuk a szöveg logikai felépítését!
c) Vitassuk meg az "érveket" és gyűjtsünk cáfolatokat velük szemben! - Pl. Milyen kapcsolat lehet valójában a biológiai származás ("vér") és a kultúra között? Milyen következményei voltak valójában az egyes emberi népek keveredésének? Léteznek-e a valóságban felsőbb- és alsóbbrendű népek vagy kultúrák?

a) Milyen eszközökkel próbál Hitler félelmet kelteni olvasóiban a zsidósággal szemben?
b) Gyűjtsünk cáfolatokat az "érveivel" szemben!

A) Németország csak akkor lesz igazán Németország, ha egész Európa német lesz. Amíg nem leszünk Európa urai, csak tengődni fogunk.

B) Az államhatárokat emberek teremtik és emberek változtatják meg. [...] Miként az a terület, amelyen ma állunk, egykor nem az égből pottyant őseink ölébe, hanem életük kockáztatásával kellett kiharcolniuk, éppen úgy a népünk létkérdését jelentő újabb földterületeket sem a népek kegye fogja kiutalni, hanem csak a győzelmes kard ereje. Ott folytatjuk, ahol őseink hatszáz évvel ezelőtt abbahagyták. Megállást parancsolunk az örökös germán vándorlásnak Európa déli és nyugati része felé és kelet felé tekintünk. Lezárjuk a háború előtt idők gyarmati politikáját, és rátérünk a jövő földbirtok-politikájára. Ha Európában új területről és új termőföldről beszélünk, akkor csak Oroszország felé tekinthetünk.

a) Milyen változtatásokat fogalmaz meg Hitler a hagyományos német külpolitikához képest?
b) Hogyan viszonyul a háborúhoz és a hódításhoz? Vannak-e erkölcsi aggodalmai ezzel szemben?

A) Birodalmi törvényeket a birodalmi alkotmány által előírt eljárásokon kívül a birodalmi kormány is hozhat. (Az 1933. március 24-én elfogadott felhatalmazási törvényből)

B) A személyes szabadság, a szabad véleménynyilvánítás korlátozása ― beleértve a sajtószabadságot, a gyülekezési szabadságot és az egyesülési szabadságot ―, a levelek, táviratok és telefonhívások ellenőrzése, a házkutatás, a tulajdon korlátozása és elkobzása ennélfogva az eddigi törvényes határokon túlmenően is megengedett. (A német nép elárulása és áruló mesterkedések ellen című rendelet, 1933. február 28.)

a) Miért végzetes a demokrácia szempontjából mind a két törvény?
b) Mivel indokolják az intézkedéseket a törvények?

a) Gyűjtsük össze, milyen alapvető emberi jogokat tagadott meg a törvény a zsidónak minősülő polgároktól?
b) Magyarázd meg, miért fontos, hogy ezek a jogok érvényesüljenek!

# data[].attributes.attachment_link.description
1. Követeljük, hogy a népek önrendelkezési joga alapján valamennyi német Nagy-Németországban egyesüljön. 2. A német nép számára más nemzetekkel azonos jogokat követelünk. Követeljük a versailles-i és a St. Germain-i békeszerződések hatályon kívül helyezését. 3. Népünk ellátásának biztosítására és népfeleslegünk betelepítésére területet és földet követelünk. 4. Csak az lehet állampolgár, aki néptárs.

# data[].attributes.body
Készítsetek a füzetbe táblázatot: Az ideológia neve; Mikor alakult ki? Hol alakult ki? Hogyan alakult ki? (Milyen alőzmények vezettek a kialakulásához?) Melyik vezető nevéhez fűződik? Milyen jellemzői vannak? Milyen ideológia kapcsolódik hozzá? (pl. nácizmus: fajelmélet); Melyik országokban/országban volt jellemző?; Milyen hatással volt a tárdsadalomra? Melyek a jelképei? Milyen szervezetek jellemzik? (pl. GESTAPO)(használhatod a MI-t)

gazdaságpolitika / gazdaság

politikai berendezkedés

társadalmi hatás, következmény

eredmények

sikerek ára

# data[].attributes.body
1. Totalitarizmus: A totalitarizmus olyan politikai rendszert jelent, amelyben az állam szinte teljes uralmat gyakorol a társadalom felett. Az egyének szabadságát korlátozzák, és az állam minden területen beavatkozik.

2. Önkényuralom: Az önkényuralom olyan rendszer, amelyben egyetlen vezető vagy csoport uralja az országot. Az ilyen rendszerekben nincs választás, és az embereknek kevés beleszólása van a politikai döntésekbe.

3. Cenzúra: A cenzúra az információk korlátozását vagy elfojtását jelenti. Totalitárius rendszerekben az állam gyakran cenzúrázza a médiát, az irodalmat és más kommunikációs eszközöket.

4. Propaganda: A propaganda olyan eszközök és módszerek használata, amelyekkel az állam befolyásolja az emberek véleményét és viselkedését. Totalitárius rendszerekben a propaganda gyakran erőteljes és manipulatív.

5. Titkosrendőrség: A titkosrendőrség olyan szervezet, amely az állam érdekeit védi, de gyakran az emberek ellenőrzésére és elnyomására is használják. Totalitárius rendszerekben a titkosrendőrség fontos szerepet játszik.

6. Gulág: A Gulág a Szovjetunió politikai fogvatartottainak munkatábor-rendszerét jelöli. A Gulágban emberek ezreit tartották fogva politikai okokból.Kultusz: A totalitárius rendszerek gyakran kultuszt építenek vezetőik köré. A vezetőt istenszerűen ábrázolják, és a hatalom forrásaként tisztelik.

7. Gyűlöletpropaganda: A totalitárius rendszerek gyakran uszítanak a kisebbségek ellen, és gyűlöletpropagandát terjesztenek. Ez segít az államnak az ellenőrzés fenntartásában és a társadalom megosztásában.

8. Központi tervezés: A totalitárius rendszerekben az állam szinte minden területet irányít. A gazdaság, az oktatás, a kultúra mind központilag tervezett és irányított.

9. Megfélemlítés és elnyomás: A totalitárius rendszerekben az emberek gyakran félnek a büntetésektől és az elnyomástól. Titkosrendőrségek és politikai bebörtönzések révén az állam fenyegeti az ellenzéket.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Az első világháború után növekedett az erőszak szerepe a közéletben. Ez egyértelműen a háború negatív hatása volt: egy egész generáció fiatalemberei számára a lövészárok borzalmai jelentették az életet, csak a bajtársak számítottak, az olyan elvont fogalmak, mint „isten", „haza", „erkölcs" semmit sem jelentettek. Hazatérve nem tudtak visszailleszkedni a társadalomba. A háború alatti propaganda hatása is tartott még.

A háború utáni években a szegénység és a háború által felszított gyűlölet miatt Európa-szerte megerősödtek a szélsőséges politikai irányzatok, a szélsőbal és a szélsőjobb. Ezek közös jellemzője, hogy megvetették, kizsákmányoló/gyenge rendszernek tartották a demokráciát és erőszakkal törtek a hatalomra.

az európai országokban sorra jöttek létre szovjet mintájú kommunista pártok, amelyek az 1919-ben alapított Komintern (Kommunista Internacionálé) nevű nemzetközi szervezetben egyesültek, ezt Moszkvából irányították. A kommunisták mindenütt az állam megdöntésére és proletárdiktatúra bevezetésére törekedtek.

nem volt egységes irányzat, közös jellemzőjük a szélsőjobb: sovinizmus (más nemzetek megvetése), az erőszak kultusza (a háború jó dolog, mert megóvja az elpuhulástól a népeket, és biztosítja, hogy az erősek fennmaradjanak, a gyengék elbukjanak), és az antiszemitizmus (a zsidók a felelősek a tőkés kizsákmányolásért és a kommunizmusért is)

A szélsőségek vonzerejét az adta és adja ma is, hogy egyszerű válaszokat adnak a közélet bonyolult kérdéseire. Általában egy bűnbak csoportot neveznek meg (burzsoázia / zsidók), és annak felforgató tevékenységére vezetik vissza a gazdasági-társadalmi bajokat. A párt vezére, az " erős ember", a dolgok radikális megoldását ígéri - mindez leveszi a felelősséget az állampolgárok válláról, hogy saját maguknak kelljen eligazodniuk bonyolult ügyekben.

A szélsőségek csak azokban az országokban tudtak és tudnak hatalomra jutni, ahol súlyos válság alakult ki, és a demokratikus pártok (szociáldemokraták, liberálisok, konzervatívok) nem tudtak összefogni ellenük. Erre példa Olaszország, ahol a történelem folyamán első ízben jutott hatalomra a szélsőjobb. Emiatt az olasz szélsőjobb nevét, a, szokták használni minden szélsőjobb irányzatra - bár ez pontatlan, mert vannak különbségek pl. az olasz fasizmus, a német nácizmus, a magyar hungarizmus stb. között.
OLASZORSZÁG A HÁBORÚ UTÁN
Olaszország az első világháború után "elégedetlen győztes" volt:

az olaszok úgy érezték, túl kevés területet kaptak (pl. Dél-Tirol) ahhoz képest, hogy mennyit ígért nekik az antant és hogy mekkora árat fizettek érte (sértett nacionalizmus)

Olaszo. gazdaságilag teljesen kimerült a háborúban, a szegény rétegek lázongtak: a munkások gyárakat, a parasztok földeket foglaltak el (gazdasági-politikai válság)

1919-ben két szélsőséges párt is alakult: a kommunista párt és a fasiszta párt (vez. Benito Mussolini). A fasiszták a kommunista veszéllyel ijesztgették a politikusokat, közben Mussolini gárdái (feketeingesek) terrorizálták a lakosságot. Mivel az olasz rendőrség képtelen volt úrrá lenni a zavargásokon, megint csak a fasiszta gárdákra volt szükség a "rendteremtéshez". Mindez aláásta a demokratikus kormányba vetett bizalmat.

A fasiszta mozgalom jellemzői:

ókori római hagyományok felélesztése: menetelés, karlendítés; a párt neve (fascio = szövetség) a latin -ből származik: így nevezték a vesszőnyalábba dugott bárdot, ami Rómában a teljhatalmat és az összetartást jelképezte (ez volt a fasiszták jelképe)

a feketeingesek a társadalom alsóbb rétegeiből kerültek ki, akiket a gazdasági válság és a kommunista hatalomátvétel egyaránt fenyegetett (kispolgárság), valamint a volt frontkatonákból

Mussolini hatalomra kerülése
Mussolini 1922-ben meghirdette, hogy feketeingesei élén Rómába vonul ("menetelés Rómába", marcia su Roma), erre a megrettent - és a kommunizmustól jobban tartó - politikusok meggyőzték a királyt, III. Viktor Emánuelt, hogy nevezze ki Mussolinit miniszterelnökké. Ez 1922. október 30-án meg is történt. (Mussolini tehát tulajdonképpen egy blöffel jutott hatalomra.)
AZ OLASZ FASIZMUS JELLEMZŐI
A következő 6 évben Mussolini sorra megszüntette a demokratikus intézményeket: a pártokat, a szabad sajtót, a szakszervezeteket, majd utoljára 1928-ban megszűnt a parlament is. Olaszországot innentől a ("vezér"), illetve egy szűk Fasiszta Nagytanács irányította.

A fasizmusnak nem voltak részletesen kidolgozott nézetei, mert Mussolini szerint "a cselekvés fontosabb a spekulációnál", így ezeket a "Duce" elszórt beszédeiből és írásaiból ismerhetjük meg. Fő jelszava: "Harcolj, dolgozz, engedelmeskedj!"

erőteljes nacionalizmus

a fasizmus lenézi, megveti a tömeget és elítéli a tömeget hatalomra segítő rendszereket (demokrácia, szocializmus) - elvei szerint egy kiemelkedő kisebbség joga a többség irányítása

szociális ígéretek

a nemzeti felemelkedés és a kisemberek védelme miatt szükség van az egyén alárendelésére az államnak - így alakul ki a totális diktatúra

Totális diktatúra: olyan diktatúra, ahol nem pusztán a politikai életben érvényesül a vezető párt akarata, hanem az egyének életében is. Az egyén teljesen alárendelődik a közösségnek, nincs magánélet, az állam mindenhol ott van (az ilyen államokat totalitárius rendszereknek is nevezzük). A besúgók mindenkiről jelentenek, az állampolgárok állandó félelemben élnek. Eközben a propaganda végzi az agymosást már kisgyerekkortól kezdve. Az ilyen jellegű diktatúrák létrejötte a XX. századra vált lehetségessé, amikor a polgári államok kiépítették a polgárok életének egyre hatékonyabb irányítását.

Mussolini körül személyi kultusz épült ki: ő volt a Duce, a tévedhetetlen "vezér".

Személyi kultusz: a politikai vezető kritikátlan dicsőítése, istenítése, egyfajta vallásos jellegű imádata.

Ki kell emelni, hogy az olasz fasizmusra iszont a politikai ellenfeleket megölték nem volt jellemző az antiszemitizmus, és koncentrációs táborok sem épültek. V (terror), és a demokratikus intézmények sem működtek. Azonban megmaradt a király és a katolikus egyház is.

A fasizmus és a katolikus egyház viszonya

A totalitárius ideológiák általában egyház- és vallásellenesek (az egyház, mint független intézmény, veszélyeztetheti a hatalmukat és a vallásos hit akadályozza a személyi kultusz kiépítését), de mivel az olaszok mélyen katolikusok, a fasiszták nem üldözték az egyházat. Sőt, Mussolini volt az, aki rendezte az olasz állam és a katolikus egyház régóta fennálló viszályát az 1929-es lateráni konkordátumban:

Gazdaságpolitika

a katolicizmust államvallásnak nyilvánították és M. elismerte a pápa hatalmát Vatikán államban

cserébe a pápa elismerte az Olasz Királyságot és azt, hogy Róma ennek fővárosa.

A fasizmus meghagyta a magántulajdont, bár bizonyos vállalatokat államosított, a többit pedig az állam szolgálatába állította.

A munkások és munkaadók közötti ellentéteket a korporatív állam kiépítésével próbálta megszüntetni. A korporációk (hivatásrendek) ágazatok szerint különültek el, bennük az állam, a munkások és a munkaadók képviselői ültek. Ezek célja a szociális kérdések igazgatása volt.

Külpolitika
Mussolinit kezdetben népszerűvé tette hatékony gazdaságpolitikája. Fejlesztették az infrastruktúrát, a mezőgazdaságot (pl. mocsarak lecsapolása), visszaszorították a bűnözést (pl. szicíliai maffia).

M. csak aktív külpolitikát folytatott: célja az új Római Birodalom kiépítése volt, ennek érdekében a Földközi-tenger térségét, a Balkán-félszigetet, Észak- és Kelet-Afrikát tekintette olasz érdekszférának. A '20-as években a terjeszkedésre nem volt lehetőség, Fiumét sikerült megszereznie Jugoszláviától (1924).

M. igyekezett jó viszonyt kialakítani azokkal az országokkal, akik nem akartak a franciák oldalára állni (pl. támogatta a magyar revíziós mozgalmat).
FORRÁSOK https://zanza.tv/tortenelem/jelenkor-europa-es-vilag-ket-vilaghaboru-kozott/diktatorok-i KÉPEK
Mussolini uralmát a '20-as években Európa-szerte elismerték. Még az angolok és franciák is úgy gondolták, hogy "rendet tett" Olaszországban, és hogy fontos szerepet játszik Európa békéjének megőrzésében.

1. A Duce és a tömeg

2. A fasiszta államszervezet

# data[].attributes.attachment_link.description
Az első világháború után növekedett az erőszak szerepe a közéletben. Ez egyértelműen a háború negatív hatása volt: egy egész generáció fiatalemberei számára a lövészárok borzalmai jelentették az életet, csak a bajtársak számítottak, az olyan elvont fogalmak, mint „isten", „haza", „erkölcs" semmit sem jelentettek. Hazatérve nem tudtak visszailleszkedni a társadalomba.

# data[].attributes.attachment_link.title
Források: A fasiszta Olaszország (11.4.2)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Elvtársak! Az egész terményfelesleg kötelező beszolgáltatásának adóval való helyettesítése elsősorban és főképpen politikai kérdés, mert e kérdés lényege a munkásosztály és a parasztság viszonyában rejlik. Ennek a kérdésnek felvetése azt jelenti, hogy felül kell vizsgálni ennek a két fő osztálynak viszonyát, amelynek harca vagy megegyezése egész forradalmunk sorsát meghatározza. [...] Kétségtelen, hogy a szocialista forradalom valóra váltása olyan országban, ahol a lakosság óriási többsége kisparaszti termelő, csak számos olyan különleges átmeneti intézkedés életbe léptetése útján lehetséges, amelyek fejlett kapitalista országokban, ahol az ipari és bérmunkások vannak óriási többségben, teljesen feleslegesek volnának. Felmerül a kérdés, mi hát a helyzet, elismerheti-e a kommunista párt a kereskedelem szabadságát, áttérhet-e a szabadkereskedelemre? Nincsenek-e itt kibékíthetetlen ellentmondások? Erre azt kell válaszolni, hogy a kérdés gyakorlati megoldása természetesen rendkívül nehéz. Már előre látom, és az elvtársakkal folytatott beszélgetésekből tudom, hogy [...] a legtöbb jogos és elkerülhetetlen kérdés azzal kapcsolatban fog felmerülni, hogy a helyi gazdasági forgalom keretein belül megengedjük a cserét. [...] A kisföldművelőnek, amíg kisföldművelő marad, olyan serkentésre, lökésre, bátorításra van szüksége, amely megfelel gazdasági alapjának. [...] Ha ez a forgalom az iparcikkekért cserébe bizonyos minimális gabonamennyiséget biztosít az államnak, annyit, amennyivel fedezhetjük a városok, a gyárak, az ipar szükségleteit, akkor a gazdasági forgalom úgy áll helyre, hogy az államhatalom a proletariátus kezében marad és megszilárdul.
a) A bolsevikok mely elképzelései vallottak kudarcot?
b) Miről kívánja Lenin meggyőzni közönségét, és fogalmazza meg, hogy ez miért okozhatott problémát?
c) Milyen jellegű változtatásokat javasol Lenin?
2. Lenin jellemzése Sztálinról (Lenin levele a pártkongresszushoz, 1922) Amióta Sztálin elvtárs főtitkár lett, mérhetetlen hatalmat összpontosított a kezében. Nem vagyok biztos benne, hogy mindig elég körültekintően tud majd élni ezzel a hatalommal. [...] Sztálin túlságosan goromba ember és ez a fogyatékosság, amely teljesen elviselhető körünkben, a kommunisták közötti érintkezésben, tarthatatlan a főtitkár tisztségében. Ezért javaslom az elvtársaknak, gondolkozzanak azon, hogyan kellene Sztálint ebből a tisztségből áthelyezni. Jelöljenek ki helyére másvalakit, akinek egyebek mellett az a pozitív tulajdonsága van Sztálin elvtárssal szemben, hogy türelmesebb, lojálisabb, udvariasabb és figyelmesebb az elvtársakkal, kevésbé szeszélyes stb.
a) Mi a véleménye Leninnek Sztálinról, miért tartja Sztálint alkalmatlannak a főtitkári posztra?
b) Személyes vagy politikai jellegű hibára hívja fel a figyelmet Lenin?
c) Vajon miért nem váltották le Sztálint a pártvezetők?
3. Sztálin a gazdaságpolitikáról (1931) Néha azt kérdezik, nem lehetne-e az ütemet kissé lassítani, haladásunkat kissé fékezni. Nem, elvtársak, nem lehet! Nem lehet lassítani az ütemet. Ellenkezőleg, gyorsítani kell, amennyire erőnkből telik [...]. A régi Oroszország történelme egyebek között abból állt, hogy elmaradottsága miatt szüntelenül verték. Verték a mongol kánok. Verték a török bégek. Verték a svéd hűbérurak. Verték a lengyel pánok. [...] Mi a gazdasági terén 50-100 évvel elmaradtunk a fejlett országok mögött. Ezt a távolságot 10 év alatt kell befutnunk. Vagy befutjuk, vagy eltipornak bennünket. [...] Nem tudhatjuk, hogy mely napon támadnak rá a Szovjetunióra az imperialisták.
a) Milyen célt fogalmaz meg Sztálin?
b) Milyen okokkal indokolja ezt a célt?
c) Mennyi igazság van az általa említett érvekben?
4. A sztálini terror
A) Népünk és a világ valamennyi becsületes embere most az önök igazságos ítéletét várja. Mennydörögjön ez az ítélet hatalmas országunkban, mint új hőstettekre, új győzelmekre hívó riadó! Mennydörögjön ítéletünk, mint az igazságos szovjet büntetés frissítő és mindent megtisztító vihara! Egész országunk apraja-nagyja egyet vár, egyet követel: lőjétek agyon őket, mint a veszett kutyákat! Népünk egyet követel: tiporjátok el az átkozott férgeket! - Az idő halad. A gyűlölt árulók sírjait, melyekre minden szovjet ember, az egész szovjet nép mindig megvetéssel fog nézni, belepi majd a gaz és a bogáncs. De fölöttünk, boldog országunk fölött, úgy mint eddig, tisztán és derűsen fog ragyogni arany sugaraival a mi napunk. Mi valamennyien, a mi népünk, úgy mint eddig, haladunk tovább a múlt utolsó szennyétől, söpredékétől is megtisztított úton, szeretett vezérünk és tanítónk, a nagy Sztálin vezetésével előre, a kommunizmus felé. ( Visinszkij, a Szovjetunió főügyésze, 1935)

B) Távozom az életből. [...] Érzem, hogy tehetetlen vagyok a pokoli gépezettel szemben, mely, alighanem a középkor módszereit használva föl, gigászi erőre tett szert, szervezett rágalomhadjáratot folytat, bátran és magabiztosan működik. [...] Jelenleg azonban, az úgynevezett NKVD nagy többségükben - eszme nélküli, elzüllött, jól fizetett csinovnyikok elfajult szervezete, akik a CSEKA egykori tekintélyét felhasználva, Sztálin beteges gyanakvását kiszolgálva, félek többet mondani ennél, érdemeket és dicsőséget hajszolva végzik a maguk förtelmes dolgát, [...] csak egyedül az én semmiben sem vétkes fejem ezer és ezer ártatlan pusztulását vonja maga után. Hiszen szervezetet kell kreálni - Buharin szervezetét, amely a valóságban nem létezik, [...]. Kérem a párt vezetőinek új, fiatal és becsületes nemzedékét, hogy levelemet ismertesse a párt előtt, mentsen fel a vádak alól és állítsa helyre párttagságomat. (A tisztogatások idején kivégzett Ny. I. Buharin levele a „pártvezetés jövendő nemzedékének", 1938)

a) Milyen alapvető emberi jogot vesz semmibe az első szöveg?
b) Milyen magatartást vár el a főügyész a bíráktól? Mennyiben korlátozza ez az igazságos ítélkezést?
c) Gyűjtsd ki az első szövegből a propagandisztikus elemeket!
d) Hogyan írja le Buharin a terror működését?
e) Miért kellett "szervezetet kreálni" Buharin mögé? Kik kreálták ezt a szervezetet?
f) Megtagadja-e a kivégzés előtt álló Buharin a kommunista eszmét és a pártot?
5. Sztálin hivatalos életrajzából Sztálin a párt láng-elméjű vezére és tanítómestere, a szocialista forradalom nagy stratégája, a Szovjetállam vezetője és hadvezér. [...] Sztálin elvtárs munkája, rendkívül sokoldalú energiája valóban csodálatos. Azoknak a kérdéseknek köre, melyekre Sztálin figyelme kiterjed, megmérhetetlen: a marxizmus-leninizmus elméletének legbonyolultabb kérdései - és iskolakönyvek a gyermekek számára; a Szovjetunió külpolitikájának kérdései - és a proletár főváros építkezési munkálatainak mindennapi kérdései; a Nagy Északi-tengeri Út megteremtése - s a kolchiszi mocsarak lecsapolása; a szovjetirodalom és művészet fejlődésének problémái - és a kolhozok életét rendező szabályzat szerkesztése s végül: a hadi művészet legbonyolultabb elméleti és gyakorlati kérdéseinek eldöntése.
a) Milyen célt szolgálhat egy "hivatalos" életrajz? Mennyire torzíthatja el a tényeket ez a cél?
b) Gyűjtsük össze, milyen kérdésekhez "ért" Sztálin?
c) Vajon miért volt szükség a vezető körüli személyi kultuszra?

# data[].attributes.attachment_link.description
Elvtársak! Az egész terményfelesleg kötelező beszolgáltatásának adóval való helyettesítése elsősorban és főképpen politikai kérdés, mert e kérdés lényege a munkásosztály és a parasztság viszonyában rejlik. Ennek a kérdésnek felvetése azt jelenti, hogy felül kell vizsgálni ennek a két fő osztálynak viszonyát, amelynek harca vagy megegyezése egész forradalmunk sorsát meghatározza. [...]

# data[].attributes.body
Készítsetek PowerPointot, amelyben bemutatjátok az általatok megismert ideológiát.

Vigyázz, ha képet használsz, mindig jogtiszta legyen és tüntessétek fel a képek forrását is!

# data[].attributes.body
A wordart alkalmazással készítsetek szófelhőt a kulcsszavak felhasználásával és töltsétek fel a csoportotokhoz

# data[].attributes.attachment_link.title
András bá segít - 2. RÉSZ - Szövegből kép, képből szöveg (WORDART)

# data[].attributes.body
Készítsetek feladatokat és töltsétek fel a csoportotokhoz: https://puzzlemaker.discoveryeducation.com/cryptogram

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Play unlimited free connect the dots game and mazes

Oh, my Dots! is a free online game that offers players the opportunity to play unlimited free connect the dots games. With a vast collection of entertaining puzzles, ranging from easy levels to more complex challenges, the site offers a varied gaming experience for players of all ages and skill levels. Thanks to a user-friendly, intuitive interface, players can easily navigate between the different game categories, explore varied themes and embark on captivating adventures by connecting numbered dots to reveal colorful, eye-catching images.

In addition to its attractive content, Oh, my Dots! stands out for its free, unlimited access to dot-the-dot games. Players don't need to create an account or sign up for a subscription to enjoy the full gaming experience. This accessibility makes the website ideal for both casual gamers looking for playful relaxation and avid players keen to take on stimulating challenges at any time. Whether you're looking for a few minutes of fun or an extended gaming session, Oh, my Dots! offers a user-friendly platform for enjoying the fun of connect-the-dots games in total freedom.

Create your own dot-to-dot games, mazes, or AI-powered crossword puzzles

Oh, my Dots! offers an exciting platform for creative minds to design and create free connect-the-dots games, challenging picture mazes, and AI-powered crosswords. With its user-friendly interface and a wide range of customization options, users can let their imaginations run wild while crafting engaging and interactive puzzles. Whether you're a teacher looking to create educational connect-the-dots for students, a parent seeking fun activities for children, or a puzzle enthusiast eager to challenge friends, Oh, my Dots! has got you covered.

One of the standout features of Oh, my Dots! is the integration of AI technology into crossword puzzle creation. By harnessing the power of artificial intelligence, users can receive helpful hints and suggestions for clues, ensuring that the puzzles are not only entertaining but also intelligently designed. The platform enables users to play their puzzles online, enjoying them directly on the website, or download and print them for offline enjoyment. This means that puzzles can be taken on-the-go, shared with others, or even used in educational settings. Whether you're a puzzle enthusiast, educator, or just someone looking for fun and brain-teasing games, Oh, my Dots! is the go-to destination for creating and experiencing these delightful puzzles..

Print connect the dots worksheets

If you just want to print some worksheets to play offline, just check our Printouts page. If you don't find anything you like you can just create your own link the dots game and print it out!

# data[].attributes.attachment_link.title
Create and play connect the dots games, mazes and crossword puzzles

# data[].attributes.attachment_link.description
Play free connect the dots game now. Turn any picture into a dots-to-dots game. Create, print and share the games with your friends without registration.

# data[].attributes.body
Készítsetek társasjátékot a diktatúra megismerésére!

# data[].attributes.body
https://www.google.com/url?sa=i&url=https%3A%2F%2Fhu.wikipedia.org%2Fwiki%2FBenito_Mussolini&psig=AOvVaw2HFJOwUrUOamAmHi94hJ3_&ust=1709190830406000&source=images&cd=vfe&opi=89978449&ved=0CBAQjRxqFwoTCOii6Ji-zYQDFQAAAAAdAAAAABAD

# data[].attributes.body
https://www.google.com/url?sa=i&url=https%3A%2F%2Fmek.oszk.hu%2F10700%2F10777%2Fhtml%2F&psig=AOvVaw2gSWGy5fMAtVA-hdbU4sFd&ust=1709191127001000&source=images&cd=vfe&opi=89978449&ved=0CBAQjRxqFwoTCLjDvq-_zYQDFQAAAAAdAAAAABAD

# data[].attributes.body
https://www.pngegg.com/hu/png-xmkdx

# data[].attributes.body
AZ OLASZ FASIZMUS JELLEMZŐI

A fasizmusnak nem voltak részletesen kidolgozott nézetei, mert Mussolini szerint "a cselekvés fontosabb a spekulációnál", így ezeket a "Duce" elszórt beszédeiből és írásaiból ismerhetjük meg. Fő jelszava: "Harcolj, dolgozz, engedelmeskedj!"

erőteljes nacionalizmus

a háború kultusza

a fasizmus lenézi, megveti a tömeget és elítéli a tömeget hatalomra segítő rendszereket (demokrácia, szocializmus) - elvei szerint egy kiemelkedő kisebbség joga a többség irányítása

szociális ígéretek

a nemzeti felemelkedés és a kisemberek védelme miatt szükség van az egyén alárendelésére az államnak - így alakul ki a totális diktatúra

# data[].attributes.body
Gazdaságpolitika

A fasizmus meghagyta a magántulajdont, bár bizonyos vállalatokat államosított, a többit pedig az állam szolgálatába állította.

A fasiszta gazdaságpolitika egyik jellemző célkitűzése az autarkia, az önállóság elérése vagy az arra való törekvés. A fasizmus másik jellemzője, hogy agresszív külpolitikájuk, militarista nézeteik miatt jelentősen megnövelték a katonai kiadásokat és kiterjedten támogatták a hadiipart.

# data[].attributes.body
https://www.google.com/url?sa=i&url=https%3A%2F%2Fwww.mindentkapni.hu%2Ftermek%2Fspanyol-zaszlo-eu-24-90-x-150-cm&psig=AOvVaw1EbOzfdHqWrhjEhOm4FCE-&ust=1709639622314000&source=images&cd=vfe&opi=89978449&ved=0CBAQjRxqFwoTCOj7_YXG2oQDFQAAAAAdAAAAABAD

# data[].attributes.body
https://www.google.com/url?sa=i&url=https%3A%2F%2Fzaszlo.hu%2Fproducts%2Folaszorszag-zaszlo&psig=AOvVaw34wtDCUHeCpHwPcm0A3wr-&ust=1709639686621000&source=images&cd=vfe&opi=89978449&ved=0CBAQjRxqFwoTCMCz7qbG2oQDFQAAAAAdAAAAABAD

# data[].attributes.body
https://www.google.com/url?sa=i&url=https%3A%2F%2Fzaszlo.hu%2Fproducts%2Fnemetorszag-zaszlo&psig=AOvVaw1hItfxk40h32OyPGq4ZffD&ust=1709639759263000&source=images&cd=vfe&opi=89978449&ved=0CBAQjRxqFwoTCKja0cjG2oQDFQAAAAAdAAAAABAD

# data[].attributes.body
https://www.ohmydots.com/play/0stlmbtd/fasizmus