# data[].attributes.attachment_caption
Extret:  Gort, Josep M. i Gort, Ezequiel. La formació d’una ciutat (1987)]

# data[].attributes.body
La partida Monterols es troba a la part més elevada de la ciutat. El 1951 Salvador Vilaseca va trobar en aquest indret un poblat neolític, el primer assentament que es coneix a la ciutat.

Tot i que el terme va estar sempre habitat (jaciments ibèrics, vil·les romanes ...) la ciutat neix al s. XII, per tant, té un origen medieval. El primer cop que la vila surt documentada és el 1154.

# data[].attributes.body
El Molí Nou o de Monterols (1702) era un molí fariner que funcionava amb energia hidràulica i que rebia l’aigua de la bassa del Bacallà. A finals del s. XVIII es construirà el Molí de Baix que passarà a anomenar-se Molí Nou, quedant el de dalt com a Molí Vell. Així quedarà garantit l'abastiment de farina a la població, a més de permetre fertilitzar la terra del terme per produir gra, llegums i hortalisses, i per cobrir les necessitats en temps d’escassetat d’aigua.

# data[].attributes.attachment_caption
Fumera del Molí de la Vila. Foto extreta de: https://ca.wikipedia.org/ Imatge sota llicència de Creative Commons. 

# data[].attributes.body
Els molins de la Boca de la Mina, de propietat municipal, van funcionar a ple rendiment fins que el 1856 es va inaugurar la Industrial Harinera S.A., que funcionava amb vapor i que va provocar que els molins deixessin de ser rendibles.

L’any 1861 van ser subhastats passant a mans dels industrials reusencs Pere Soterra i Josep Pi que els van intentar activar.  Segons Ezequiel Gort (La Boca de la Mina.2009), el 1863 els molins estan en mans d’un tal Marià Bertran, qui inicia obres per posar-hi una màquina de vapor entre els dos. La xemeneia helicoidal que podeu observar, és construeix en aquest moment.

# data[].attributes.attachment_caption
El Molí de la Vila abans de la seva restauració. Foto extreta de: Gort, Ezequiel La Boca de la Mina (2009). Edita Aigües de Reus

# data[].attributes.body
L’abús en la captació d’aigua fa que l’Ajuntament retiri el dret d’ús i l’edifici s’abandoni, excepte la bassa receptora de l’aigua (la bassa del Bacallà) que seguirà en ús en mans de la Comunitat de Regants de Riudecanyes.

L’actual edifici del Molí Vell (el de dalt) fou recuperat a finals del s. XX com a habitatge particular. La seva façana encara conserva les grans dovelles, i és presidida per la rosa de Reus, a la clau de l’arc. Podeu observar les finestres balconeres al primer pis i l’arcuació de la golfa.

Pel que fa al Molí de Baix, encara queda dempeus algun bocí de paret, ruïnosa, i la seva fumera.

# data[].attributes.body
La Boca de la Mina forma part de l'imaginari col·lectiu de la ciutat. La necessitat d'obtenir aigua pel consum de la ciutat s'ha combinat, al llarg dels anys, amb un lloc per fer sortides familiars els caps de setmana o els dies de festa.
La Boca de la Mina, la bassa del Bacallà, la Bassa Nova, la font del Lleó (antigament la dels Capellans) han fet que amb el pas del temps el passeig de la Boca de la Mina fos força comú per a la gent de Reus.

# data[].attributes.body
Es tracta d’una de les construccions més interessants d’aquest indret. Dissenyat per Pere Caselles l’any 1929, i executat pel seu successor com a arquitecte municipal Antoni Sardà, es troba soterrat entre l’Institut Pere Mata i la Boca de la Mina. Format per dos dipòsits de 6.000 m³ dins d’una quadrícula de 60 quadres, cobert amb volta catalana. Encara està en funcionament. També conegut com a dipòsit vell. Gràcies al desnivell subministrava i subministra aigua per gravetat a tota la ciutat.

# data[].attributes.attachment_caption
Vista lateral de Mas de Navàs. Foto extreta de: http://invarquit.cultura.gencat.cat/

# data[].attributes.body
Datat per primera vegada el 1895. Fou construït per l'arquitecte Pere Caselles per encàrrec del comerciant i polític republicà Joaquim Navàs i Pedró, que aconseguí una gran fortuna amb la botiga oberta a la Plaça Mercadal. El mas passà a ser propietat de la Família Blasco, nebots de la muller del propietari, Josepa Blasco.

Es tracta d'un edifici de planta rectangular amb un cos central i dues ales laterals. A l'angle oest de l'edifici destaca la torre, element més important de l'edifici. El cos central és de planta baixa i dos pisos, amb terrat a la catalana. Les ales laterals són de planta baixa i un pis amb coberta inclinada. Una escalinata salva el nivell del sòl i arriba a la planta baixa. La distribució de les obertures a la façana és ordenada i simètrica respecte als eixos principals. Les finestres són rectangulars amb pilastres adossades, capitells compostos, cornises i arcs carpanells rebaixats amb motllures. La torre puja un pis més amb planta octogonal i balcó perimetral en voladís, coberta amb escames de ceràmica vidriada combinant colors. Parets de maó estucats simulant obra vista i pedra a les cantonades.

# data[].attributes.body
Tot el conjunt de la Boca de la Mina, el molí de la Vila, l’Institut Pere Mata (Domènech i Montaner) i els diferents masos que podem trobar al llarg de tot el passeig (mas Llopis, mas Gasull, mas Banús, mas de Navàs, Mas Carandell (al barri Gaudí) i el mas Creus ens permeten acostar-nos al Reus del s. XIX, exceptuant el molí de la Vila d’època medieval.
De tots els masos del passeig n'hem escollit tres per comentar: Mas Navàs, Mas Gasull i Mas del Llopis.

# data[].attributes.attachment_caption
Mas Gasull. Foto extreta de https://ca.wikipedia.org/.Imatge sota llicència de Wikimedia Commons.

# data[].attributes.body
Bastit a finals del s. XIX, probablement per Pere Caselles, com la majoria dels masos del passeig. El propietari era Fèlix Gasull Roig, comerciant d’olis, propietari també de la casa Gasull.

La primera datació que tenim és del 1895, i correspon a la construcció de la tanca al Passeig de la Boca de la Mina. Cap als anys setanta del segle passat, s'hi va instal·lar l'Escola Mowgli.

Es tracta d'una edificació aïllada de planta rectangular, formada per planta baixa, pis i golfes.
Presenta una torre de planta quadrada a l'angle sud, corresponent a la caixa d'escala. L'accés principal és a la façana sud-est. Les obertures estan compostes ordenadament segons l'eix principal (algunes finestres són simulades). Hi ha un balcó damunt de la porta principal i una terrassa a la façana posterior. Les baranes presenten balustres. Els acabats exteriors són en forma d'estucat alternant faixes horitzontals d'obra vista amb faixes llises a la planta baixa, i simulant obra vista al primer pis. Les obertures estan emmarcades i té una coberta inclinada de fort pendent a la part central, la torre i la part nord-est, amb teula plana ceràmica i careners vidriats. A la resta el terrat és a la catalana.

# data[].attributes.attachment_caption
Mas Llopis. Foto extreta de https://ca.wikipedia.org/.Imatge sota llicència de Wikimedia Commons.

# data[].attributes.body
Es va construir al s. XIX a partir de les restes d'una antiga masia. Du el nom d’una de les famílies propietàries, els Llopis Fontana, dedicats a l’exportació de fruits secs, olis i altres negocis.

És un habitatge unifamiliar aïllat de planta baixa, pis i golfes. Coberta a dos vessants amb prolongació a les façanes laterals. El terrat presenta balustrada ceràmica a la part central i a la posterior. Hi ha una terrassa més elevada al centre. Les obertures de la planta baixa són d'arc carpanell i amb trencaaigües. Les obertures del pis presenten les llindes amb motllures. Sota la cornisa hi ha ceràmica vidriada a manera de fris. El carener (aresta superior de la teulada on es troben els dos vessants) presenta cresteria metàl·lica i una teulada de teules ceràmiques de color verd i blanc. L'ornamentació simula la pedra als muntants de planta baixa i a les arestes. Hi ha carreus a tot el conjunt de les façanes. Algunes obertures presenten obra de fusta. L'edifici està molt ben conservat de la mateixa manera que el jardí que l'envolta. Aquest mas s'utilitzava com a casa d'estiueig.

# data[].attributes.body
Es tracta de la primera planta potabilitzadora de la ciutat. Es va inaugurar l’any 1933, rebia l’aigua de les mines de Monterols i d’Almoster i la clorava i esterilitzava per abocar-la a la xarxa d’abastament d’aigua de la ciutat.

# data[].attributes.attachment_caption
Foto extreta de: https://ca.wikipedia.org/ Imatge sota llicència de Creative Commons

# data[].attributes.body
La història de la mina s’inicia el 1607, quan la comtessa de Prades, duquessa de Cardona, adjudica a la vila de Reus l’ús de les aigües de la riera de Maspujols. Reus podrà a partir d'aquest moment prendre aigua a l’altura de l’Aleixar, previ pagament d’un cens anual. Però no serà fins al 1688, un cop solucionat el conflicte de canalització amb Riudoms, que es podran començar les obres.