# data[].attributes.headline
 Види психотравм

# data[].attributes.subject
 Види психотравм

# data[].attributes.body
Всі психологічні травми в дитинстві можна розділити на 5 груп:

1. Травма відкидання. До цього виду належить зрада, ігнорування, вигнання, ревнощі батьків до своїх сиблингам.

2. Травма розриву відносин. Сюди відносяться серйозні конфлікти, сварки, фрази батьків на кшталт «ти мені більше не дочка», «бачити тебе не хочу», «вважай, що я для тебе вмерла».

3. Травма втрати. Це втрати близьких родичів, до яких дитина прив’язаний.

4. Травми, пов’язані зі здоров’ям. Серйозний діагноз, при якому дорослі постійно переживають, а сам малюк відчуває різного роду неприємності, пов’язані з лікуванням: біль, страх, беззахисність і безпорадність.

5. Травми насильства. З раннього віку відчуття несправедливості, постійне відчуття страху і безпорадності, відсутність особистих психологічних і фізичних кордонів.

У ці групи потрапляють не всі психологічні травми у дитини, що зустрічаються в житті, але ця класифікація є найбільш повною з існуючих.

# data[].attributes.headline
Причини дитячих психотравм

# data[].attributes.subject
Причини дитячих психотравм

# data[].attributes.body
Причиною дитячої психологічної травми може стати будь-яка подія, що має високу значимість в очах дитини. Іноді дорослим і в голову не приходить, що вони завдають таку травму дитині, а він відчуває себе в дуже травмованому стані. Але найбільш часто зустрічаються причини і фактори формування дитячих психотравм можна розділити на кілька груп:

1. Захворювання. Це може бути як серйозна хвороба з довгим лікуванням, так і постійні простудні захворювання, які обмежують дитини в радості дитинства. Він відчуває себе безпорадним, слабким, переживає, що його неприємний стан — це назавжди. Подорослішавши і подолавши захворювання, людина часто стає надмірно уважним до свого здоров’я, постійно вишукує у себе якісь симптоми, проходить обстеження і починає переживати через те, що звичайний нежить може вилитися в щось більш серйозне.

2. Насильницькі дії з боку дорослих. Часто батьки, намагаючись «виростити справжню людину» і бажаючи дитині «найкращого», постійно тиснуть на нього, застосовуючи методи психологічного і фізичного насильства: крик, ігнорування, фізичні покарання. Окремим рядком можна виділити сексуальне насильство, з наслідками якого під силу впоратися тільки фахівцям з психотерапевтичним освітою. В результаті насильницьких дій у дитини формується страх, невпевненість в собі, низька самооцінка або агресивність і ненависть до всього світу.

3. Зрада з боку дорослих. Розлучення батьків, несправедливість по відношенню до малюка і один до одного — найчастіші причини з цієї групи. У людини формується почуття провини, складнощі у взаєминах з соціумом.

4. Відсутність або серйозний недолік уваги батьків до дитини. Якщо в ранньому дитинстві він не отримує любові, ласки, прийняття, турботи і тактильних контактів, то в дорослому стані у нього виникнуть труднощі з проявом таких дій до інших людей, що ускладнить його взаємодія з людьми, особливо — з протилежною статтю і власними дітьми.

5. Смерть родича. Така подія перевертає життя дитини, в результаті чого він замикається, перестає спілкуватися, змінює свій світогляд. Тут наслідки можуть дуже різними. Буде краще, якщо справлятися з ними дитина буде під наглядом психотерапевта.

6. Залежність батьків. Дитина, наданий сам собі і постійно відчуває свою відповідальність за дорослих, рідко виростає психологічно здоровою людиною.

# data[].attributes.headline
Симптоми психологічної травми

# data[].attributes.subject
Симптоми психологічної травми

# data[].attributes.body
У кожної дитини психологічні травми дитинства переживаються індивідуально, але всі ознаки можна розділити на дві великі групи: психологічні та фізіологічні.

ПСИХОЛОГІЧНІ СИМПТОМИ

Це різко і раптово з’явилися після психотравмуючого події зміни в поведінці та емоційному стані дитини.

різкі скачки настрою;

почуття провини. У дітей виражається словами: «це через мене», «якби не я, так би не сталося»;

тривожність. Її можна помітити з поведінки: малюк ховає очі, намагається бути непомітним, постійно щось смикає в руках, виконує нав’язливі дії;

відчуття покинутості. Виявляється у фразах «мене ніхто не любить», «я залишився один», «ніхто не може мені допомогти»;

розгубленість і порушення концентрації уваги. Дитина не може зосередитися на виконуваних діях, постійно відволікається на свої думки;

замкнутість. Малюк не хоче розмовляти навіть з тими, з ким раніше із задоволенням спілкувався, не радіє приходу друзів, не включається до спілкування зі знайомими однолітками.

ФІЗІОЛОГІЧНІ СИМПТОМИ

Це зміни в поведінці. Що стосуються фізіологічних процесів.

порушення сну. Дитина погано засинає, прокидається ночами, страждає від кошмарних сновидінь;

пришвидшене серцебиття

підвищена стомлюваність і знижена працездатність;

м’язову напругу;

метушливість в поведінці.

При наявності декількох ознак одночасно варто звернутися до психолога для отримання консультації та діагностики стану малюка.

# data[].attributes.headline
Як батьки можуть допомогти дитині?

# data[].attributes.subject
Як батьки можуть допомогти дитині?

# data[].attributes.body
Головне, чим батьки можуть допомогти дитині при наявності у нього психологічної травми — змінити стратегію своїх виховних впливів на більш доброзичливу. Для цього необхідно самим прийти до досить високого рівня психолого-педагогічних знань. Головне завдання — створити для малюка комфортну обстановку, в якій він зможе повноцінно розвиватися і соціалізуватися, не відчуваючи тривогу і страх.

Для впевненості у правильності своїх дій, а також для більш спеціалізованої допомоги в тому, як подолати дитячу психологічну травму, необхідно звернутися до психолога або психотерапевта.

# data[].attributes.headline
Методи психологічної допомоги дитині при психотравмі

# data[].attributes.subject
Методи психологічної допомоги дитині при психотравмі

# data[].attributes.body
Часто до фахівця звертаються дорослі люди з різними симптомами, причиною яких при глибокої психотерапевтичної роботі виявляються отримані в ранньому дитинстві психотравми. У цьому випадку також можлива їх опрацювання і, завдяки цьому, підвищення якості подальшому житті людини.

Техніка порожнього стільця. Психотерапевт пропонує пацієнту уявити, що на порожньому стільці навпроти нього сидить значимий для нього людина, з яким пов’язані психотравмирующие події. Так людина може висловити свої емоції і почуття, тим самим попрацювавши з власної травмою. Йому також пропонується сісти на цей порожній стілець і побути тим самим людиною, відповісти на свої запитання від його особи, спробувати пояснити свою поведінку. Ця техніка допомагає людині заново пережити всі події, але під контролем психотерапевта, який вчасно зможе направити протягом ситуації в менш травмуючий русло.

Схематична терапія. За допомогою таких методів, як діалоги, рольові ігри, ведення щоденників і навчання поведінковим навичкам психотерапевт змінює схему сприйняття людиною самого себе, допомагає подолати страхи і коригує прагнення пацієнта до уникнення неприємних ситуацій.

Десенсибілізація і переробка рухом очей. Це спеціальна техніка, яка допомагає позбутися від звичної реакції пацієнта на психотравму. Суть методу полягає в тому, що людина, спостерігаючи очима за деякими предметами, що рухаються, намагається зосередитися на своїх внутрішніх відчуттях, пов’язаних з травмою. При цьому включається робота обох півкуль головного мозку одночасно, в результаті чого болючі спогади стають менш травмуючими.

# data[].attributes.headline
Поради для батьків!

# data[].attributes.subject
Поради для батьків!

# data[].attributes.body
Головне побажання для батьків — берегти психіку своєї дитини з самого раннього дитинства. Постаратися вибудувати з ним таку стратегію поведінки, при якій малюк буде відчувати себе комфортно:

відчувати себе коханою і потрібною;

не випробовувати приниження;

не наражатися на психологічному і фізичному насильству;

знати, що практично будь-яку проблему можна вирішити спільно з близькими людьми.

Непогано навчити дитину висловлювати свої почуття: «я злюся», «мені сумно», «я сумую», щоб в разі виникнення психотравмуючої ситуації він міг висловити все, що переживає. Це допоможе позбутися від зайвої напруги.

Також варто вчити малюка безпечним способам виплеску негативних емоцій: почіркать на аркуші, порвати папір, побити подушку.

Якщо виникають питання про те, як правильно поводитися в разі виникнення психологічної травми у дитини або про способи її запобігання, можна звернутися до психолога, наприклад, що знаходиться в штаті навчального закладу, який відвідує дитина або підліток.