# data[].attributes.headline
Miscarea Black Live Matter: ce este, de unde a pornit 

# data[].attributes.subject
Miscarea Black Live Matter: ce este, de unde a pornit 

# data[].attributes.body
Protestele recente de la Black Lives Matter au atins apogeul pe 6 iunie, cand jumatate de milion de oameni au iesit in strada in 550 de zone din Statele Unite ale Americii. Numarul a fost inregistrat intr-o singura zi, dar au existat mai multe proteste in ultima luna si acestea continua pana in ziua de azi.  Patru sondaje recente, inclusiv unul lansat saptamana aceasta de catre firma Civis Analytics, sugereaza ca intre 15 si 26 de milioane de oameni din Statele Unite ale Americii au participat la manifestatiile declansate de moartea lui George Floyd, potrivit New York Times.

Aceste cifre denota ca protestele recente reprezinta cea mai mare miscare din istoria tarii, potrivit interviurilor cu savantii si expertii care au monitorizat numarul oamenilor implicati

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Protestele recente de la Black Lives Matter au atins apogeul pe 6 iunie, cand jumatate de milion de oameni au iesit in strada in 550 de zone din Statele Unite ale Americii. Numarul a fost inregistrat intr-o singura zi, dar au existat mai multe proteste in ultima luna si acestea continua pana in ziua de azi.

Patru sondaje recente, inclusiv unul lansat saptamana aceasta de catre firma Civis Analytics, sugereaza ca intre 15 si 26 de milioane de oameni din Statele Unite ale Americii au participat la manifestatiile declansate de moartea lui George Floyd, potrivit New York Times.

Aceste cifre denota ca protestele recente reprezinta cea mai mare miscare din istoria tarii, potrivit interviurilor cu savantii si expertii care au monitorizat numarul oamenilor implicati.

"Nu am vazut niciodata o participare atat de mare la proteste pentru o anumita problema, intr-o perioada atat de scurta", a declarat Neal Caren, profesor la Universitatea Carolina de Nord, din Chapel Hill.

Specialistii au luat in calcul si posibilitatea ca sondajul sa fie eronat si sa existe oameni care sa sustina ca au participat la proteste, desi nu au facut-o. Cu toata acestea, chiar daca numai jumatate ar fi spus adevarul, sondajele sugereaza ca peste sapte milioane de oameni au participat la demonstratiile recente.

Drept comparatie, Marsul Femeilor din 2017 au avut o prezenta de aproximativ trei-cinci milioane de oameni intr-o singura zi, dar acesta a fost un eveniment organizat. Astfel, protestele Black Lives Matter, care nu au avut parte de o organizare bine pusa la punct, par sa fi depasit cu mult aceste numere.

Marsurile pentru drepturile civile din anii '60 au fost considerabil mai mici: "Vorbim despre sute de mii de oameni la protestele din acea perioada, dar nu despre milioane", spune Deva Woodly, profesor asociat de politica la New School.

Chiar si protestele pentru schimbarea guvernului sau pentru idependenta au de obicei succes atunci cand implica 3,5% din populatie in momentele de varf, potrivit unei analize a protestelor internationale facuta de Erica Chenoweth, profesoara la Harvard Kennedy School.
De ce aceasta miscare este diferita?
Prezenta exacta la proteste este dificil de calculat si a generat dispute. Totalul oficial este adesea estimat de organizatori, de politie si de rapoartele posturilor de stiri locale.

Numerele sunt extraordinare. De exemplu, pe 6 iunie, cel putin 50.000 de persoane au protestat in Phiadelphia, 20.000 in Parcul Chicago Uniun si pana la 10.000 la Podul Golden Gate, conform estimarilor lui Edwin Chow, profesor la Universitatea Texas.

In Statele Unite au fost peste 4.700 de manifestatii, cu o medie de 140 pe zi de cand au inceput protestele la Minneapolis, pe 26 mai, potrivit unei analize Times.

"Raspandirea geografica a protestelor este o caracteristica importanta si ajuta la constientizarea profunzimii si dimensiunii miscarii", a declarat Kenneth Andrews, profesor de sociologie la Universitatea din Carolina de Nord.

Unul dintre motivele pentru care au existat proteste in atatea locuri din Statele Unite este sprijinul acordat organizatiilor precum Black Lives Matter. Desi grupul nu directioneaza neaparat protestele, ofera materiale, indrumari si un cadru nou pentru activisti, a mai explicat profesorul Woodly. Activistii apeleaza la retelele de socializare pentru a distribui rapid detaliile protestelor unui public larg.
Inceputurile Black Lives Matter
Black Lives Matter exista din 2013, dar opinia publica si-a schimbat radical perceptia asupra miscarii de-a lungul timpului, oferind un sprijin mult mai mare protestelor recente. In anul 2013, Alicia Garza, Patrisse Cullors si Opal Tometi au conceput acest proiect, numit #BlackLivesMatter, ca raspuns la achitarea ucigasului lui Trayvon Martin, George Zimmerman.

Trayvon Benjamin Martin a fost un afro-american, in varsta de 17 ani, din Miami Gardens, Florida. Acesta a fost impuscat mortal de George Zimmerman, in Stanford, Florida. Tatal lui Martin plecase sa o viziteze pe logodnica lui, in Twin Leakes, Stanford, fiind insotit si de adolescent.

In seara de 26 februarie 2012, Martin se intorcea singur la casa logodnicei tatalui, fiind plecat la un magazin din apropiere. Zimmerman, un membru al comunitatii care facea parte din organizatiile care previn violenta si crimele facand patrule, l-a observat pe Martin si l-a raportat politiei din Sanford, sustinand ca este suspect. Cateva minute mai tarziu, a avut loc o altercatie intre cei doi si Zimmerman l-a impuscat fatal pe Martin in piept.

Perceptia asupra protestelor poate sa fie influentata si de tara in care acestea au loc. Pozitia adversa pe care administratia Trump a adoptat-o in problemele precum armele, schimbarile climatice si imigratia a dus la un numar mai ridicat de proteste decat sub orice alta presedintie de la Razboiul Rece.

Potrivit unui sondaj publicat de The Washington Post si de Fundatia Familiei Kaiser, unul din cinci americani a declarat ca a participat la un protest de la inceputul administratiei Trump, iar 19% au declarat ca este pentru prima data cand participa la proteste.
Cine protesteaza?
Peste 40% dintre statele din America au gazduit cel putin un protest. Spre deosebire de protestele anterioare ale Black Lives Matter, aproape 95% dintre statele care au avut un protest recent au o populatie majoritara alba.

Potrivit sondajului realizat de Civis Analytics, miscarea pare sa fi atras protestatari mai tineri si mai bogati, grupa de varsta cu cea mai mare pondere fiind cea cu protestatari sub 35 de ani. In privinta veniturilor, cea mai mare pondere a fost inregistrata de oamenii care castiga peste 150.000 de dolari pe an.

Jumatate dintre cei care au participat la proteste sustin ca a fost pentru prima data cand s-au implicat intr-o forma de activism. In plus, majoritatea a declarat ca s-au uitat la cel putin un videoclip, in ultimul an, in care politia a fost violenta in raport cu protestele sau cu comunitatea oamenilor de culoare, fapt care i-a facut sa fie mai empatici si sa sprijine mai mult miscarea Black Lives Matter.

Protestele se suprapun cu un alt moment de criza, cea mai decastatoare pandemie globala din istoria moderna.

"Din cauza ca esti blocat acasa si nu reusesti sa faci la fel de multe, se amplifica ceva ce este deja critic, ceva care este deja un catalizator puternic, iar aici intervine videoclipul", spune Daniel Q. Gillion, profesor la Universitatea din Pennsylvania, care adauga ca este imposibil sa nu te emotioneze videoclipul cu George Floyd.

Numarul protestelor a scazut considerabil in ultimele doua saptamani, potrivit Cortd Counting Consortium, dar schimbarea produsa de proteste intr-o perioada asa scurta de timp este semnificativa.

In Minneapolis, consiliul local s-a angajat sa-si demonteze departamentul de politie, pe cand la New York, parlamentarii au abrogat o lege care secretiza documentele disciplinare ale politiei.

Orasele si statele din America au adoptat legi noi care interzic sufocarea. Parlamentarii din Mississippi au decis, prin vot, sa isi retraga drapelul de stat, care include o emblema de lupta confederata.

# data[].attributes.attachment_link.title
Miscarea Black Lives Matter: ce este, de unde a pornit si ce schimbari a produs

# data[].attributes.attachment_link.description
Protestele recente de la Black Lives Matter au atins apogeul pe 6 iunie, cand jumatate de milion de oameni au iesit in strada in 550 de zone din Statele Unite ale Americii. Numarul a fost inregistrat intr-o singura zi, dar au existat mai multe proteste in ultima luna si acestea continua pana in ziua de azi.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Protest împotriva rasismului în Capitală, duminică.

Mai mulţi activişti şi activiste au citit un manifest de solidaritate cu mişcarea „Black Lives Matter".

Totodată, aceştia au atras atenţia asupra abuzurilor comise de către autorităţi asupra persoanelor de culoare şi de etnie romă.

Protest în Capitală, de susţinere cu mişcarea „Black Lives Matter" Sursa: Georgiana Lican Facebook

Protest de susţinere a mişcării „Black Lives Matter" şi în Bucureşti. Mai mulţi activişti şi activiste s-au adunat duminică, în centrul oraşului pentru o „intervenţie de solidaritate anti-rasistă".

„Stop abuzurilor, stop rasismului, stop fascismului! Ne exprimăm solidaritatea cu mişcarea Black Lives Matter şi condamnăm violenţa poliţiei împotriva persoanelor de culoare! Poliţia ucide şi brutalizează, iar noi nu mai putem rămâne pasivi în faţă rasismului şi a discriminării!", au transmis manifestanţii.

Mesajul protestatarilor: „Culoarea pielii nu este o crimă"

„Onorăm memoria celor ucişi de Poliţie şi tragem un semnal de alarmă: această violenţă trebuie să se oprească acum! George Floyd, Breonna Taylor, Ahmaud Arbery în Statele Unite, Pedro Mos Pinto în Brazilia sau Manuel Fernandez în Spania sunt doar câteva dintre numele celor care au fost ucişi recent din motive bazate pe ura rasială. Culoarea pielii nu este o crimă! În timpul pandemiei Covid-19 abuzurile împotriva comunităţilor de culoare au crescut sub justificarea restricţiilor de izolare, dar nu există nicio justificare pentru crimă!

Condamnăm supremaţia albă în toate formele sale: rasismul sistemic, crimele şi violenţa poliţiei, patriarhatul, colorismul, capitalismul, clasismul, ura împotriva femeilor, persoanelor transgen şi a lucratoarelor sexuale!", au spus manifestanţii.

Aceştia au oferit şi statistici: pentru afro-americani, şansele de a fi ucişi de poliţie sunt de 2,5 ori mai mari decât pentru persoanele albe. „Atragem atenţia şi asupra rasismului din România: persoanele de culoare sunt hărţuite pe stradă, poliţia şi jandarmeria au comis nenumărate acte de brutalitate împotriva romilor: în ultimii ani, 7 romi au fost omorâţi de către poliţie iar alţi 187 au fost bătuţi şi torturaţi! În ultimele săptămâni, poliţia a intrat cu forţă în comunităţi de romi ca Bolintin Vale, Săcele, Rahova şi au bătut inclusiv copii şi femei. În toată Europa, rasismul, colorismul, puterea partidelor fasciste şi neo-naziste sunt în creştere şi pun în pericol vieţile persoanelor de culoare şi ale romilor!", au mai punctat persoanele prezente.

Redăm integral manifestul protestarilor:

,

„Vrem să trăim într-o lume în care persoanele de culoare nu sunt ucise de poliţie şi nu sunt subiectul abuzurilor poliţiei. Vrem să trăim într-o societate care îşi asumă responsabilitatea asupra secolelor de sclavie, linşărilor şi a opresiunii sistemice împotriva persoanelor de culoare.

Vrem să trăim într-o lume care luptă împotriva guvernelor şi a sistemelor opresive care permit ca aceste crime să se întâmple!
Vrem să trăim într-o societate care reflectă asupra rolului său în menţinerea acestor sisteme de opresiune.
O societate care recunoaşte că este complice acestor crime atunci când alege să nu vorbească despre ele.

O societate care se responsabilizează în a promova educaţia anti-rasistă în şcoli şi în instituţiile statului pentru a opri moştenirea transgenerationala a rasismului.
Vrem să trăim într-o societate care acţionează, şi nu stă deoparte când astfel de lucruri se întâmplă!

Doar în condiţile acestea putem fi cu adevărat liberi şi libere. Suntem solidare şi solidari cu comunitatea afro-americana! Luptele noastre comune împotriva supremaţiei albe sunt legate, însă alianţa noastră cu BLACK LIVES MATTER este dincolo de lupta noastră anti-rasistă!", au spus protestatarii din Bucureşti.
Pentru cele mai importante ştiri ale zilei, transmise în timp real şi prezentate echidistant, daţi LIKE paginii noastre de Facebook! Urmărește Mediafax pe Instagram ca să vezi imagini spectaculoase și povești din toată lumea!

# data[].attributes.attachment_link.title
Protest de susţinere cu mişcarea „Black Lives Matter", în Capitală: „Culoarea pielii nu e o crimă" FOTO VIDEO

# data[].attributes.attachment_link.description
Protest împotriva rasismului în Capitală, duminică. Mai mulţi activişti şi activiste au citit un manifest de solidaritate cu mişcarea „Black Lives Matter". Totodată, aceştia au atras atenţia asupra abuzurilor comise de către autorităţi asupra persoanelor de culoare şi de etnie romă.

# data[].attributes.headline
George Soros a băgat cel puțin 35 de milioane de dolari în grupuri care vor să elimine poliția

# data[].attributes.subject
George Soros a băgat cel puțin 35 de milioane de dolari în grupuri care vor să elimine poliția

# data[].attributes.body
Movement for Black Lives și-a exprimat sprijinul pentru ucigașii de polițiști. Vara trecută, grupul a cerut susținătorilor să semneze o petiție de clemență care îl includea pe Sundiata Acoli, care a fost condamnat pentru uciderea polițistului de stat din New Jersey Werner Foerster în timpul unui control în trafic din 1973, arată sursa menționată.

# data[].attributes.headline
Lider al mișcării Black Lives Matter, mort după ce a fost electrocutat și imobilizat de poliția din Los Angeles

# data[].attributes.subject
Lider al mișcării Black Lives Matter, mort după ce a fost electrocutat și imobilizat de poliția din Los Angeles

# data[].attributes.body
Infracțiunile activiștilor Black Lives Matter (BLM) continuă, la doi ani de când mișcarea a luat amploare în SUA și restul Occidentului. În această săptămână, unul dintre liderii fenomenului a provocat un accident de circulație, a fugit de la locul faptei, iar apoi a încercat să fure o altă mașină. Polițiștii au intervenit rapid, dar infractorul, aflat sub influența drogurilor, a devenit violent. Astfel, a fost nevoie de utilizarea electroșocurilor pentru a-l calma pe hoț, care în cele din urmă, a decedat în spital.

# data[].attributes.headline
Cum să discutați cu copilul dvs despre rasim?

# data[].attributes.subject
Cum să discutați cu copilul dvs despre rasim?

# data[].attributes.headline
Hai să aflăm mai multe detalii despre acest rasism

# data[].attributes.subject
Hai să aflăm mai multe detalii despre acest rasism

# data[].attributes.body
Discuțiile despre rasism și discriminare se vor prezenta diferit pentru fiecare familie. Deși nu există o abordare general valabilă, datele științifice sunt clare: cu cât conversațiile părinților cu copiii încep mai devreme, cu atât mai bine.
Dacă copilul pune întrebări legate de culoarea pielii unei persoane, puteți profita de acest moment pentru a recunoaște că oamenii arată într-adevăr diferit, dar evidențiați lucrurile pe care le avem în comun. Puteți spune, “Cu toții suntem oameni, dar fiecare este unic, nu-i grozav?”

# data[].attributes.headline
 Ca și studiu de caz, am un articol care se potrivește cu tema mea 

# data[].attributes.subject
 Ca și studiu de caz, am un articol care se potrivește cu tema mea 

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
​„Tu, dacă te măriți cu un țigan, să nu mă aștepți la nuntă!" Câți dintre noi nu au auzit în adolescență aceste vorbe din gura părinților noștri? Am discutat cu sociologul Gelu Duminică și cu antropologul Alexandru Bălășescu despre prejudecățile rasiale din familiile din România.
Aveam 17 ani când mama mi-a spus ferm: „Tu, dacă te măriți cu un țigan, să nu mă aștepți la nuntă! Nici pe mine, nici pe tata." Aluziile au continuat și ulterior, unele pe un ton mai dulce: „Nu cred că ne-ai face tu așa ceva."

Mai târziu, adolescentă fiind, chiar am ieșit cu un băiat de etnie romă: eram în fața casei mele și cochetam cu toată exuberanța când, din poartă, cu o expresie implacabilă și un aer de superioritate, fără să îndrepte spre el măcar o privire, mama mi-a spus amenințător: „Treci IMEDIAT în casă!"

Și nu e doar mama. De exemplu, cu greu aș putea șterge amintirea vacanței în familie când, în drumul spre Cazanele Dunării, după regretul exprimat al tatălui meu („Ceaușescu voia să-i deporteze pe toți: să îi urce în camion și să-i dea afară din țară. Mare păcat că n-a făcut-o."), încercarea mea eșuată de a-l contrazice a încins discuția din mașină cu 20 de grade Celsius.

Cu fiecare ocazie în care în familia mea rasismul și-a scos capul, între noi s-a creat tensiune, distanță, exasperare. Dacă scriu aceste rânduri nu o fac cu nici cea mai mică intenție de a-mi vorbi de rău părinții, oameni de altfel generoși și altruiști, ci pentru că încerc să înțeleg un lucru: de ce sunt părinții noștri victimele acestor prejudecăți absurde? Vreau să-i înțeleg mai bine pe cei pe care îi iubesc chiar și când nu îmbrățișăm aceleași puncte de vedere.

Prejudecățile împotriva romilor. Rasism? Ignoranță?
Familie de romi din Costești (2018). FOTO de Daniel Mihăilescu/ AFP/ Profimedia
Sondajele îngrozesc: unul realizat în 2018 arată că 80% dintre copiii romi ar fi afectați de sărăcie. Altul, realizat în iulie, arată că 7 din 10 români nu au încredere în romi. Suntem perfect conștienți de răul pe care îl cauzăm, atât persoanelor de etnie cât și societății ca ansamblu, dar insistăm totuși în convingerea că victimele sunt cele vinovate. De ce expresia „Eu nu sunt rasist, dar nu suport țiganii" se aude încă atât de des în jurul nostru?

Am stat de vorbă cu Gelu Duminică, doctor în sociologie și una dintre cele mai importante voci ale activismului rom din țara noastră, iar ceea ce credeam că avea să fie o conversație de-un sfert de oră s-a întins pe-o durată mai lungă de un ceas.

„Eu nu cred că părinții tăi sunt fundamental rasiști. Rasismul îi dă înainte cu inegalitatea biologică și intelectuală dintre diferite grupuri sociale, cu superioritatea rasei și cu toate teoriile burgheze care o susțin, dar în cazul alor tăi, ca în a multor altora, e vorba doar de ignoranță.

Ai tăi pur și simplu nu acceptă că există și țigani buni. Și într-un fel e normal: au crescut cu deja-consacratele "țiganu' e țigan și în ziua de Paști", "dacă nu ești cuminte te dau la țigani" (apare aici fireasca întrebare: oare câți copii or fi furat țiganii?), iar experiențele vizibile din jurul lor le-au întărit percepțiile și prejudecățile.

Apoi, noi toți am fost învățați să perpetuăm etichete, fără să ne punem întrebări, sub mantra lui "crede și nu cerceta". Pentru că dacă am cerceta un pic, am afla că orice comportament este învățat, nu înnăscut, iar dacă cineva fură, nu este pentru că are furtul în sânge, ci pentru că așa a fost învățat. Dacă cineva dă „bună ziua" este din același motiv.

Acum, un studiu realizat într-un penitenciar din România a constatat că 12% dintre deținuții heteroidentificati (identificați de către alții) erau de etnie romă, arătând astfel o suprareprezentare, dar în niciun caz o majoritate, așa cum consideră percepția publică. Mai departe: există 15.000 de mame minore în România dintre care 1.400 sunt heteroidentificate ca fiind rome. Vedem hoți, vedem mame minore, dar nu ne dăm seama de eroarea de logică pentru că ni se aprinde beculețul doar când aceste cazuri sunt de etnie romă.

Ăsta-i principiul generalizării, al prejudecății - mecanismul pe care îl exploatează cei care vin și pun eticheta pe un întreg grup etnic. Aici nu este vorba de etnie, ci de vulnerabilitate socială pentru că sărăcia și mica infracționalitate sunt direct proporționale", spune Gelu Duminică.

Despre același subiect am stat de vorbă și cu Alexandru Bălășescu, cercetător, doctor în antropologie și autor al cărții recente „ Într-o zi, Orașul. Adoptă un canadian ", cum se explică acest fenomen:

„Am putea spune că, la nivel social, România suferă de rasism în ce privește populația romă tocmai pentru că nu și-a făcut o proprie analiza a istoriei relației cu romii. Cu câteva excepții (de exemplu filmul „Aferim") sclavia nu este studiată în România. Peste asta se adaugă și "trauma confuziei", în care mulți oameni din România se consideră nedreptățiți pentru că sunt "confundați" cu romii, aceasta împingându-i să spună că "romii nu sunt români" sau chiar să evite să spună ei înșiși că sunt români în anumite situații.

Vestea este că romii cetățeni ai României sunt români, iar încercarea de distanțare pe criterii etnice este pe cât de normală pe atât de inutilă în ce privește percepția celorlalți asupra sinelui."

Până acum am încercat să răspund la întrebarea: de ce oameni ca tatăl meu, de altfel un bărbat extrem de rațional și generos, bagă mâna în foc că „romii... îți spun eu, e în gena lor să fure, să te păcălească. Ascultă-mă pe mine că nu le place să muncească, n-ai ce să le faci."
Imagine din filmul Aferim de Radu Jude. FOTO via Profimedia
De la romi la oamenii de culoare din alte țări

Mama mea, ca multe alte femei românce, nu prea a călătorit în străinătate după ce-a avut copii. Nu a avut încredere că, în efortul neîntrerupt de a munci și a pune ban pe ban pentru urmași, conștiința s-ar fi arătat suficient de tolerantă încât să îi permită să plătească doar pentru plăcerea proprie. Cu alte cuvinte, nu a găsit niciodată banii mai bine cheltuiți pe o vacanță decât în zestrea odraslelor („Să am și eu să vă dau avansul când veți vrea să vă luați apartament").

Recent, mama s-a albit instantaneu la față când i-am spus că am ieșit la date pe Tinder cu un băiat de culoare. Și totuși, dacă mama nu a cunoscut niciodată o persoană de culoare, de ce suferă până în măduva oaselor la perspectiva ca eu să cunosc un astfel de bărbat?

Din nou, l-am întrebat pe Gelu Duminică ce părere are despre această prejudecată:

„Aaa, păi asta merge mână în mână cu țiganii: negru este asociat răului. Cine era răul din poveste? Omul negru. Uită-te la basmele lui Petre Ispirescu și o să găsești povești cu țiganul care nu era de încredere, cu ungurul, cu evreul... toți nefericiți purtători de etichete. Uită-te la piesa de teatru Tache, Ianche și Cadîr.

Literatura românească abundă de stereotipuri pe care părinții tăi le-au preluat inconștient pentru că asta-i cultura: tot ce se transmite nongenetic. Ia-l exemplu pe tatăl meu de la care am auzit toată viața: "Suflet de român n-ai să cumperi niciodată" și care, în momentul în care m-am căsătorit cu o româncă mi-a spus "Să nu vii la mine să-mi spui că nevasta te-a țigănit!" (adică că m-a făcut țigan).

În general, oamenii care nu sunt promotori ai diversității nu au probleme doar cu o singură categorie, ci și cu ungurii, cu homosexualii, cu evreii, cu pocăiții, cu toți cei care nu sunt ca ei. Uită-te iar în literatură: bulgăroi cu ceafa lată (Eminescu), noi nu ne vindem țara (slogan din România postcomunistă)."

Antropologul Nina Jablonsky de la Universitatea Pennsylvania State și-a dedicat întreaga carieră studiului evoluției culorii pielii la om. „Principalul scop al căutării mele este acela ca oamenii să înțeleagă că pielea lor și culoarea acesteia este rezultatul evoluției. Atâta tot. Culoarea pielii nu are nicio legătură cu evoluția altor trăsături", susține Nina Jablonsky, a cărei discuție pe Ted Talk a fost urmărită de peste 1 milion de ori.

Discriminarea și sărăcia

Culoarea pielii nu se bucură nici pe departe de exclusivitate în familia mea. Totul a început când mi-am anunțat familia că urma să plec într-o călătorie pe termen lung în America Latină. Deși am empatizat total cu teama bieților părinților față de siguranța fetei nesăbuite care umblă teleleu-tănase prin țări certate cu siguranța, cu greu am reușit să-mi explic disprețul din atitudinea mamei față de mexicani, columbieni sau guatemalezi, oameni pe care i-a văzut cel mult în filme. De ce?

La întoarcere, mândră nevoie mare de experiența cunoașterii oamenilor indigeni din Columbia, i-am arătat entuziasmată o fotografie spunându-i că am mâncat la masă ce pregătise mama familiei. În acel moment, fizionomia i s-a schimbat ca și cum i-aș fi băgat sub nas un castron cu bălegar: „Te rog, lasă-mă cu astea. Nu-ți plac și ție țările civilizate, ca restul oamenilor. Numai în Somalia te simți tu bine."

Multă vreme am fost convinsă că trebuie să fie ceva tipic țărilor lumii a doua, poate doar fostelor țări comuniste. Poate cu prisosință popoarelor în sânul cărora complexul de inferioritate are trai bun, popoare care privesc cu jind și umilință în direcția în care apune soarele.

Am început să casc bine urechile la limbajul folosit de români în discuțiile despre țările în curs de dezvoltare și nu de puține ori m-a izbit tranșantul: „România e vai de ea... normal că în comparație cu Europa, că doar n-o să ne comparăm cu republicile bananiere". Să fie, oare, o altă față a aceluiași complex de inferioritate?

Mă bate, însă, gândul că ar putea fi vorba de xenofobie, definită de BBC drept frica față cel perceput fizic și psihologic diferit, teama că acesta te poate cumva lipsi de modul tău de viață actual, dar să nu ne pierdem în definiții. Nu cumva aversiunea pe care o simte cineva față de o etnie, religie, culoare de piele etc. cu care nu a avut niciun contact, față de care nutrește doar ură și prejudecată se trage din frică: frică față de un nivel de igienă îndoielnic, frică față de un nivel de trai mai scăzut, frică față de prejudecățile celor din grupul căruia aparții?

Astea și multe altele pot fi fricile unei mame românce pentru fata ei.

Și oricât mi-ar plăcea să trec mai departe, simt nevoia să fac dreptate măcar acum, dacă la momentul oportun am preferat să tac și să schimb subiectul. Vorbeam cu un prieten (21 de ani) și discuția, bat-o vina, a alunecat înspre romi și discriminare. Batjocorind toate principiile neuroplasticității și ale geneticii, prietenul meu susține cu toată convingerea, ferm până în măduva oaselor:

„Eu cunosc mulți, personal. Lucrez cu ei și îți spun sigur că ei gândesc altfel. Sunt mai proști. Crede-mă! Stai de vorbă cu ei și vezi că nu îi duce capul."

M-aș bucura nespus ca pe mâna prietenului meu, și a numeroșilor oameni convinși de justețea constatării lor, să încapă toate cercetările care vorbesc despre cum sărăcia reduce covârșitor puterea creierului uman. O astfel de cercetare realizată la Universitatea Princeton demonstrează că traiul la limita supraviețuirii este puternic asociat cu funcții cognitive mai slabe și cu o scădere a IQ-ului de până la 13 puncte.

Cercetătorii spun că nu stresul în general, ci grijile financiare în particular sunt cele care diminuează capacitatea minții și cresc șansele de a face greșeli, de a lua decizii proaste și de a-ți perpetua astfel situația economică precară.

Să-i dau din nou cuvântul sociologului Gelu Duminică:

„Fără putință de tăgadă, pauperitatea în interiorul comunității rome este mult mai mare decât în interiorul comunității majoritare. Cauzele sunt istorice (oriunde a fost sclavie vor exista aceste clivaje), excluziunea (și autoexcluziunea), marginalizarea (și automarginalizarea) șamd. Este adevărat că toată lumea are acces la educație, dar una este educația care se oferă în Primăverii, alta cea dintr-o zonă rurală, limitrofă Bucureștiului.

Orice națiune are și oameni educați și oameni needucați, dar a trata prostia, cultura, infracționalitatea din punct de vedere etnic arată cât de superior te crezi tu și cât de neancorat ești în societatea românească."

Ar mai domoli acestea, oare, din forța argumentului atât de des invocat: „Dar sunt unii care nu-s răi: merg la școală, nu fură... Ăia cum reușesc și restul nu? Eu cu ăia n-am nimic"? Bineînțeles că sunt: mereu au existat oameni care nu s-au lăsat condiționați de mediul neprielnic, dar asta nu ne ia de pe umeri responsabilitatea tuturor celorlalți.

I-ar face asta mai umili pe aceia suficient de norocoși încât să nu ducă niciodată lipsă de mâncare, educație sau familie? Ne-ar face, oare, să înțelegem câtă importanță au avut circumstanțele în devenirea a ceea ce suntem azi? Ne-ar motiva să cultivăm înțelegere și datorie față de cei care, dintr-un pur capriciu al întâmplării, nu au beneficiat de același sprijin?

Și? De ce ți-ar păsa?

Chiar așa! De ce te-ar interesa că perpetuezi sărăcia romilor sau că lași ostilitate în urma ta? Ce-ți pasă ție dacă cineva se simte jignit că faci o glumă rasistă sau că te lansezi într-o discuție îmbibată de spirit de turmă cu prietenii tăi, despre cum ați „scăpa" țara de romi?

Antropologul Alexandru Bălășescu propune o autoanaliză curajoasă, o înfruntare a propriului rasism pentru a-i descoase bazele traumatice. Invită la efort de înțelegere că atitudinile noastre au atât de puțin de-a face cu acțiunile celorlalte etnii și atât de mult cu modelele noastre rigide de comportament, clădite în jurul traumelor personale:

„Persoanele care îmbrățișează rasismul de multe ori sunt în poziții sociale dezavantajate și o fac pentru a accesa la un sentiment de putere relativă și apartenență la un grup dominant (imaginat sau real). De multe ori, cei care împing rasismul spre forme de violență vin ei înșiși din medii violente și mulți au istorii personale mai degrabă triste.

Nevoia de apartenență la un grup îi împinge spre comportamente violente față de "celălalt", oricare ar fi celălalt identificat de grup. Ei intră într-un ciclu al violenței din care este dificil de ieșit, însă această violență exprimă de fapt o violență centrată către construcția propriei identități, cu alte cuvinte vorbim de o identitate rănită care încearcă să se autorepare prin violență. Însă spirala duce doar în jos, ca sa spun așa.

Un caz foarte interesant și revelator este cel al lui Shannon Martinez, fostă membră a grupurilor white supremacy care acum este implicată în a-i ajuta pe alții să iasă din aceasta spirală violentă. Nu este singurul caz, însă este relevant pentru că are același mod de desfășurare. De cele mai multe ori, oamenii care sunt puternic rasiști sau discriminatoriu au fost de fapt la rândul lor discriminați, abuzați sau traumatizați și încearcă o supracompensare prin astfel de comportamente. Parte complicată este că soluția nu este aceasta, ci în calea către vindecarea traumei. Iar vindecarea traumei se face prin confruntarea și acceptarea ei și nu prin fugă."

Părerea mea

Dacă mă întrebi pe mine, discriminarea, rasismul, xenofobia și toți verișorii acestora stau sub mantaua celui mai neuman dintre sentimentele omului: ura. Ura care degradează, dezbracă de umanitate și rănește agresorul înainte de a răni victima, și poate chiar mai adânc decât pe aceasta. Ia forme diferite de intensitate - de la antipatie la dorința de a-l anihila pe celălalt (exagerat? nepermis de dramatic? aruncă, te rog, un ochi peste imaginile de mai jos, fotografii ale paginilor volumului „Problema românească").

Se instalează ca un parazit în mintea noastră, ne invadează gândurile și ne sărăcește de capacitatea de a vedea o realitate în toată complexitatea ei. Nu reușim să îl mai privim pe celălalt altfel decât prin ochelarii înguști ai propriei aversiuni. Aversiune noastră îl jupoaie pe obiect de restul dimensiunilor care îl compun, iar „urâtul" nu mai este, în ochii noștri, nici tată de familie, nici fiu, nici om care se zbate și se teme pentru copiii lui, nici angajat care iese obosit după o zi de muncă pentru a alerga către al doilea job, nimic din ce ne-ar face să empatizăm cu el.

E doar rom, negru, țăran, cocalar.... și orice mai formulează mintea noastră îmbibată de ură. Și nu știu câte alte gânduri pot îmbolnăvi mintea și corpul mai rău decât ura.
Pagina din cartea „Problema românească"
Concluzia lui Gelu Duminică

„Toți avem limite. Nu există om fără limite. Nu trebuie să îi judeci pe ai tăi mai aspru decât e cazul, ci să privești valorile societății actuale în opoziție cu cele ale societății lor pentru că sunt schimbări fundamentale. Normal că fac apel la valorile trecutului, la fel cum și tu vei face apel în viitor la valorile tale de acum, pentru că suntem cu toții rezultatul modului în care am fost educați și crescuți.

Marea șmecherie e să îți conștientizezi limitele și să vrei să lucrezi cu ele, iar schimbarea începe cu tine, Iulia dragă. Închipuie-ți cum te-ai simți tu dacă ceilalți te-ar judeca pentru valorile tale fără ca măcar să încerce să le înțeleagă. Exercițiul tău este să scrii articolul așa cum ai vrea să scrie părinții tăi despre tine. Nu uita că, în ciuda faptului că nu te-au lăsat să ieși cu un băiat rom la 17 ani, părinții tăi te-au încurajat să ai propriile experiențe, au semănat în tine liberul arbitru, ți-au oferit, într-un fel sau altul, o formă de respect și te-au sprijinit, așa cum au putut, să ajungi ceea ce ești."

Finalul meu

Mi-am început pledoaria vorbind despre ai mei și aș putea lăsa impresia că doar ei și ai lor colegi de generație ar fi răspunzători pentru această plagă socială, neologic numită „discriminare". Oricât mi-ar plăcea să cred că manifestările ei, prezentate până acum, înfierează doar câteva categorii de vârstă, știu bine că o asemenea năzuință e departe de adevăr.

Discriminarea împroașcă cu venin în orice individ, în orice generație, dar, pare-mi-se, cu cât mai tineri, cu atât avem mai puține scuze.

.

# data[].attributes.attachment_link.title
De ce părinții ne amenință în adolescență, „Dacă te căsătorești cu un țigan/o țigancă n-o să vin la nunta ta"?

# data[].attributes.attachment_link.description
​„Tu, dacă te măriți cu un țigan, să nu mă aștepți la nuntă!" Câți dintre noi nu au auzit în adolescență aceste vorbe din gura părinților noștri? Am discutat cu sociologul Gelu Duminică și cu antropologul Alexandru Bălășescu despre prejudecățile rasiale din familiile din România.

# data[].attributes.body
Dacă vom continua sa facem comparație între noi, între copiii noștri, se ajunge la bullying. In România, 1/10 copii sunt expuși la acest fenomen datorită persoanelor sau grupurilor care poate fi inițiat.