# data[].attributes.body
Senās Grieķijas periods tiek uzskatīts par laiku no pirmajām olimpiskajām spēlēm 776. gadā pirms mūsu ēras līdz Aleksandra Lielā nāvei 323. gadā pirms mūsu ēras.

1. Sabiedrības raksturojums:

Cilvēks un sabiedrība: Senajā Grieķijā sievietēm nebija pilnīgi nekādu tiesību, un tika ļoti negatīvi skatīts uz fizisko darbu, ko galvenokārt veica vergi. Sabiedriskajā dzīvē svarīgu vietu ieņēma dažādi pasākumi un sporta sacensības, tostarp Olimpiskās spēles, kas bija pazīstamas gan kā atpūtas, gan sporta notikumi. Tāpat būtiska loma bija teātrim, debatēm un filozofiskajām diskusijām, kas veidoja grieķu kultūras pamatus. Dažas polisas, piemēram, Atēnas, ieviesa demokrātisku pārvaldes sistēmu, kurā pilsoņiem bija tiesības piedalīties svarīgu lēmumu pieņemšanā.

Valsts: Grieķija bija sadalīta polisās — neatkarīgās pilsētvalstīs, katrai ar savu politisko un kultūras struktūru. Šīs polisas varēja būt dažādas pārvaldes formas: demokrātiskas, oligarhiskas vai tirāniskas.

Reliģija: Grieķu politeisms balstījās uz dievu un dieviešu panteonu, kur katram dievam bija specifiska loma un pielūgsmes tradīcija. Reliģiskās ceremonijas un rituāli bija nozīmīgs sabiedrisks pasākums, kas spēlēja svarīgu lomu grieķu ikdienas dzīvē.

# data[].attributes.body
Zinātne: Senajā Grieķijā intelektuālie sasniegumi bija izcili un tiem bija ilgstoša ietekme uz rietumu domāšanu un kultūru. Grieķi panāca ievērojamus progresus filozofijā (piemēram, Platons, Aristotēlis, Sokrāts), matemātikā (Eiklīda ģeometrija, Pitagora teorēma), medicīnā (Hipokrāts) un astronomijā.

Māksla: Grieķu mākslinieki radīja izcilus darbus, kas atspoguļoja cilvēka skaistumu, harmoniju un proporcijas, un šie darbi vēl joprojām tiek uzskatīti par mākslas paraugiem. Viens no lielākajiem sasniegumiem bija spēja panākt ideālas proporcijas un harmoniju arhitektūrā, skulptūrā un glezniecībā.

# data[].attributes.attachment_link.title
What Were the Achievements of Ancient Greece?

# data[].attributes.body
Arhitektūra: Grieķu tempļi bija nozīmīgs arhitektūras elements, piemēram, Partenons, kas izcēlās ar ideālām proporcijām un harmoniju. Grieķu skulptūra bija ļoti attīstīta un lieliski attēloja cilvēka formu un izteiksmi, piemēram, slavenā Diskobola skulptūra, kas atspoguļo kustības un dinamiskas emocijas.

Glezniecība/grafika: Grieķu vāzes un freskas atspoguļoja tā laika glezniecības un dekoratīvās mākslas stilus, bieži attēlojot mitoloģiskus sižetus, ikdienas dzīves ainas un ceremonijas. Šie mākslas darbi atklāja grieķu estētiskās vērtības un prasmes, kā arī to spējai radīt detalizētus un izteiksmīgus attēlus.

# data[].attributes.attachment_link.title
Ancient Greek Temples - Unfolding Greece

# data[].attributes.attachment_link.description
Found on Google from unfoldinggreece.com

# data[].attributes.attachment_link.title
Ancient Greek Art & Architecture | Style & Examples - Lesson ...

# data[].attributes.attachment_caption
Senā Roma bija Seno laiku valsts, kas radās aptuveni 10. gadsimtā p.m.ē. no mazas lauksaimnieku kopienas Apenīnu pussalā un pakāpeniski izveidojās par varenu Vidusjūras reģiona lielvalsti. 

# data[].attributes.body
Sabiedrības raksturojums:

Senajā Romā bija stingra sociālā hierarhija, kurā cilvēki tika iedalīti dažādās klasēs atkarībā no viņu sociālā statusa un bagātības.

Agrīnā romiešu sabiedrība bija galvenokārt zemkopju sabiedrība, kurā valdīja neliels dižciltīgo slānis – patricieši, kuri savu piederību pie šīs klases mantoja ģimenē no tēva, un kuru ciltskoku bieži vien rotāja leģendas.

Lielāko iedzīvotāju daļu veidoja plebeji – brīvi, bet nedižciltīgi cilvēki, galvenokārt zemnieki. Starp plebejiem bija gan vidēji pārtikuši, gan bagāti zemnieki.

Sākotnēji plebejiem nebija politisku tiesību, un viņiem bija aizliegts precēties ar patriciešiem.

Reliģija: Romieši, līdzīgi grieķiem, ticēja daudzām dievībām, tomēr viņu nosaukumi atšķīrās. Piemēram, grieķu dievs Zevs romiešu mitoloģijā bija Jupiters, Poseidons kļuva par Neptūnu, bet Afrodīte tika pazīta kā Venera.

# data[].attributes.body
Arhitektūra:

Romieši bija pazīstami ar savu inovatīvo arhitektūru, kas ietvēra dažādus izcilus būvniecības piemērus. Viņu būvētie amfiteātri, piemēram, Kolizejs, tempļi, kā Pantheons, un daudzi ievērojami sabiedriskie ēku kompleksi, parādīja romiešu prasmes inženierijā un būvniecības tehnikās, piemēram, arkās un kupolos.

Mākslas stili un virzieni:

Romieši pieņēma un pielāgoja daudzas grieķu mākslas formas, radot savu unikālo stilu, ko bieži sauc par romiešu hellēnismu. Šajā stilā tika apvienoti grieķu mākslas estētiskie principi ar romiešu praktiskajiem un inovatīvajiem piegājieniem, veidojot izsmalcinātu, bet arī funkcionālu mākslu, kas atspoguļoja gan skaistumu, gan lietderību.

Skulptūra un glezniecība bija svarīgas mākslas izpausmes formas senajā Romā. Skulptūrās bieži tika attēloti ķēniši, varoņi un dievi, savukārt glezniecībā dominēja freskas un mozaīkas, kas rotāja sienas un grīdas, veidojot dzīvotspējīgas un detalizētas ainas no ikdienas dzīves, mitoloģijas un dabu.

# data[].attributes.body
Zinātne un atklājumi:

Romieši bija dziļi ieinteresēti filozofijā un mākslā, apvienojot gan hellēnistiskās ietekmes, gan attīstot savas unikālās pieejas.

Senajā Romā tika veikti ievērojami sasniegumi dažādās jomās, tostarp inženierzinātnē, ārstniecībā, matemātikā un filozofijā. Romieši izstrādāja inovatīvas būvniecības un inženierijas tehnoloģijas, piemēram, ūdensvadu sistēmas un ceļus. Medicīnā romieši balstījās uz grieķu zināšanām, taču attīstīja arī savas ārstēšanas metodes. Matemātikā viņi pielāgoja grieķu teorijas, bet filozofijā ievērojami ietekmēja stoicisms un citi virzieni, kas fokusējās uz tikumiem un sabiedrisko dzīvi.

Romieši attīstīja ceļu un inženiertehnoloģijas, būvēja akvaduktus, ieviesa higiēnas prasības sabiedriskajās vannās (termās), attīstīja medicīnu, izgudroja daudzdzīvokļu mājas (insulas) nabadzīgajiem un izmantoja betonu.

# data[].attributes.attachment_link.title
The Insulae: The Apartment Buildings of Ancient Romans

# data[].attributes.attachment_link.description
Found on Google from romanempiretimes.com

# data[].attributes.body
Sabiedrības raksturojums: Senajā Eiropā cilvēki dzīvoja gan pilsētās, gan laukos, un sabiedrība bija strukturēta pēc dažādiem sociāliem slāņiem. Valsts formas bija dažādas, sākot no feodālisma, kur varu dalīja vietējie feodālie lordi, līdz monarhijām, kur valdnieki bija centrālās varas galvas.

Reliģija bija svarīgs sabiedriskās dzīves aspekts, un gan politeisms (piemēram, grieķu un romiešu dievu pielūgsme), gan monoteisms (kristietība) bija plaši izplatīti. Sabiedrība bieži veidoja savas ikdienas prakses un vērtības atbilstoši reliģiskajiem uzskatiem.

# data[].attributes.attachment_link.title
VIDUSLAIKI | Atbild Nacionālā enciklopēdija

# data[].attributes.body
Senajā Eiropā tika veikti nozīmīgi zinātniski un intelektuāli sasniegumi, kas ietvēra filozofiju, matemātiku, medicīnu un mākslu.

Mākslinieciskie atklājumi ietvēra perspektīvas izmantošanu glezniecībā, cilvēka anatomijas izpēti tēlniecībā un literāros darbus, kas ievērojami ietekmēja domāšanu un kultūru. Šie atklājumi veicināja mākslas attīstību un palīdzēja veidot jaunus skatījumus uz cilvēka dabu un pasauli.

Arhitektūra attīstījās, izmantojot inovatīvus būvniecības risinājumus.

# data[].attributes.attachment_link.title
Latvijas Fantāzijas un Fantastikas Biedrība: Viduslaiku Eiropas mode

# data[].attributes.body
Arhitektūra: Romāniskā un gotiskā arhitektūra dominēja viduslaikos, izceļoties ar lieliskām baznīcām un katedrālēm.

Tēlniecība: Tika izmantota, lai izveidotu reliģiskus skulptūras un ainavu elementus katedrālēs.

Glezniecība/grafika: ietvēra freskas un gleznas, kurās bieži tika attēloti reliģiski notikumi un mitoloģiskie stāsti. Šie mākslas darbi ne tikai atspoguļoja laika ticējumus un vērtības, bet arī kalpoja kā kultūras un garīgās izpausmes veidi.

Teātris: Senā Eiropa bija bagāta ar teātra izrādēm, kurās bieži tika izmantoti reliģiski motīvi, un tās bija cieši saistītas ar svētkiem un svētku rituāliem. Šīs izrādes ne tikai izklaidēja skatītājus, bet arī kalpoja kā veids, kā izteikt reliģiskos uzskatus un svinēt dievišķo kārtību sabiedrībā.

Mākslas stili: Romānisks stils (masīviem mūriem, apaļiem logiem), gotiskais stils (augstie griesti, vitrāžas logi), renesanses stils (cilvēka proporcijas, perspektīva), baroka stils (dekoratīvs, kustīgs).

Mākslas virzieni: Humanisms (uzmanība cilvēka centrā), religiskais mākslas virziens (attēlojot reliģiskus tematus), klasiskais mākslas virziens (ievērojot antīkās Griekijas un Romas stilu un vērtības).

# data[].attributes.attachment_link.title
GOTIKA, ARHITEKTŪRĀ | Atbild Nacionālā enciklopēdija

# data[].attributes.attachment_caption
Briesmīgi un dīvaini skulpturāli elementi, kas bieži rotāja viduslaiku katedrāļu jumtus, tika uzskatīti par aizsargājošiem simboliem, kas kalpoja, lai aizsargātu cilvēkus no ļaunajiem gariem un nelabvēlīgiem spēkiem. Šie groteskie tēli, piemēram, gargojli, tika izmantoti ne tikai kā dekoratīvi elementi, bet arī kā aizsardzības simboli, kas novērsa ļaunumu un nodrošināja svētību.

# data[].attributes.attachment_link.title
Why Are There Gargoyles on Buildings? | J. Radford Group - News

# data[].attributes.attachment_caption
Viduslaiki (aptuveni 5. līdz 15. gadsimts) bija izšķirošs laikposms kristietības vēsturē, kad tā kļuva par dominējošo reliģiju Eiropā.

# data[].attributes.body
Sabiedrības raksturojums: Kristietības kultūrā cilvēks tiek uzskatīts par Dieva radību un aicināts dzīvot saskaņā ar kristīgām vērtībām, piemēram, mīlestību, žēlsirdību un piedošanu. Sabiedrība tiek veidota, balstoties uz reliģiskiem principiem, un Baznīcas ietekme ir ļoti nozīmīga — tā nosaka morālās vērtības, likumus un izglītības sistēmu, kā arī spēlē centrālo lomu cilvēku garīgajā dzīvē.

Valsts viduslaikos bieži bija cieši saistīta ar reliģiskajām institūcijām, un monoteisms bija centrālais kristietības ticības aspekts, jo kristieši tic vienam Dievam

# data[].attributes.attachment_link.title
Christianity - Simple English Wikipedia, the free encyclopedia

# data[].attributes.attachment_link.description
Found on Google from simple.wikipedia.org

# data[].attributes.body
Reliģiskās idejas un ticības attīstība: Kristietība ir radījusi un veicinājusi reliģiskas idejas par žēlsirdību, mīlestību, piedošanu un cilvēka cieņu. Šie principi ir iedvesmojuši cilvēkus rīkoties saskaņā ar augstākām morālām vērtībām, veidojot sabiedrību, kurā tiek cienīta katra cilvēka vērtība. Tā ir veicinājusi labāku pasaules izpratni un palīdzējusi veidot cieņpilnas attiecības starp cilvēkiem, mudinot uz līdzjūtību un savstarpēju atbalstu.

Izglītības attīstība: Baznīca ir spēlējusi nozīmīgu lomu izglītības attīstībā, izveidojot universitātes un skolas, kurās tika mācīti gan katoļu mācītāji, gan citi profesionāļi. Šīs mācību iestādes palīdzēja veicināt izglītības pieejamību un attīstību sabiedrībā, nodrošinot izglītību un zināšanas, kas bija būtiskas garīgajai un intelektuālajai dzīvei.

Māksla un arhitektūra: Kristietība ir būtiski ietekmējusi mākslu un arhitektūru, veidojot grandiozas katedrāles, gleznas un skulptūras, kas bieži attēlo reliģiskus motīvus un svētos notikumus. Šie mākslas darbi ne tikai kalpoja garīgām vajadzībām, bet arī kļuva par nozīmīgu kultūras mantojumu, kas ietekmēja turpmāko mākslas attīstību un veidoja Eiropas kultūras identitāti.

# data[].attributes.body
Arhitektūra: Baznīcas, katedrāles un klosteri ir galvenie arhitektūras pieminekļi kristietības kultūrā. Tie raksturojas ar savu reliģisko nozīmi un grandiozitāti, bieži izmantojot gotiskos elementus, masīvus mūrus, augstus torņus un vitrāžas, lai radītu dievišķa spēka un svētuma sajūtu.

Tēlniecība: Reliģiskās skulptūras, kas attēlo Dievu, svētos un reliģiskos simbolus, ir bieži sastopamas kristīgajā mākslā. Tēlnieki izmantoja šos attēlus, lai cilvēkiem palīdzētu labāk izprast svētos notikumus un dziļāk sajust garīgo pasauli.

Glezniecība/grafika: Reliģiskie stāsti un svētie notikumi bieži tika attēloti gleznās, freskās un mozaīkās. Mākslinieki izmantoja dažādas tehnikas, lai attēlotu kristīgās mācības un vērtības, kā arī veidotu vizuālus stāstus, kas ļāva ticīgajiem izdzīvot Bībeles stāstus.

Teātris: Reliģiski tematiskās izrādes un darbi, kas izmantoja reliģiskos stāstus, bija populāri viduslaiku sabiedrībā. Tās bieži tika izrādītas baznīcās vai publiskās vietās, lai veicinātu reliģisko izpratni un izglītotu cilvēkus par kristīgajiem principiem.

Mākslas stili: Viduslaiku gotiskais stils izcēlās ar augstiem, smalkiem torņiem un vitrāžām, kas radīja garīgu pacēlumu. Renesanses laikā mākslinieki izmantoja harmoniju un proporcijas, lai attēlotu cilvēka ķermeni un pasauli saskaņā ar dievišķām kārtībām. Baroka stils savukārt bija dramatisks un dekoratīvs, pievēršoties emocionāli izteiksmīgām un izsmalcinātām formām.

Mākslas virzieni: Reliģiskais mākslas virziens bija centrālais kristīgajā kultūrā, kurā galvenais fokuss bija uz kristietību un reliģiskajiem motīviem. Tas ietvēra attēlus no Bībeles, svētos notikumus un simbolus, kas kalpoja kā garīgais ceļvedis ticīgajiem.

# data[].attributes.body
Sabiedrības raksturojums:

Cilvēks un sabiedrība: Bizantijā sabiedrība bija orientēta uz augstākajām klasēm un reliģiskajiem principiem. Mākslai, izglītībai un baznīcai bija nozīmīga loma ikdienas dzīvē. Bizantijas impērijā dzīvoja aptuveni 35 miljoni iedzīvotāju no dažādām tautām, un lielākā daļa bija kristieši, kas galvenokārt sazinājās grieķu valodā. Paši bizantieši sevi uzskatīja par romiešiem, bieži lietojot terminu "romeji". Bizantija bija daudznacionāla valsts, kurā pastāvēja daudzveidīgas kultūras un reliģiskās tradīcijas.

Bizantijas vēsture: Bizantijas vēsturē bieži notika galmu apvērsumi, kas rezultējās vardarbībā, sacelšanās un politiskās intrigas. Cīņa par varu bieži izraisīja sacelšanās, kuru laikā tika nogalināti un sakropļoti daudzi cilvēki. Šādas izsmalcinātas un nežēlīgas darbības, ko veica cilvēki, cenšoties iegūt varu, ir iedvesmojušas terminu "bizantisks", kas mūsdienās apzīmē sarežģītas un nežēlīgas politiskas manipulācijas.

Valsts un reliģija: Bizantijas impērija bija monoteistiska, un kristietība bija gan valsts reliģija, gan identitātes pamats. Baznīca un impērijas valdība bija cieši saistītas.

# data[].attributes.body
Arhitektūra: Bizantijas arhitektūra izcēlās ar baznīcām un pilīm, kas bieži tika rotātas ar zelta kupolām, mozaīkām un izsmalcinātiem dekoriem, radot grandiozu un dievišķīgu atmosfēru.

Tēlniecība un glezniecība: Bizantijā ikonogrāfija bija būtiska mākslas forma, kur mozaīkas un gleznas attēloja svētos, Kristu un citus reliģiskos notikumus, palīdzot ticīgajiem izprast svēto dzīvi un Bībeles stāstus.

Mākslas stili un virzieni: Bizantijas mākslā bieži izmantoti "Plastika" – dekoratīvi reliģiski stili, un "Ikoniķisms" – stils, kas uzsvēra ikonu un reliģisko attēlu nozīmi kā dievišķās klātbūtnes atspoguļojumu.

# data[].attributes.attachment_link.title
Bizantija — teorija. Vēsture, 11. klase.

# data[].attributes.body
Zinātne un izglītība: Bizantijas impērija bija svarīgs zinātnes un izglītības centrs, ar izcilām bibliotēkām un augsti izglītotiem intelektuāļiem. Pētījumi tika veikti medicīnā, filozofijā un matemātikā, veicinot zināšanu attīstību.

Mākslas un literatūras attīstība: Bizantijā tika radīti gan daiļliteratūras, gan teoloģiskie darbi. Ikonogrāfija – reliģisko attēlu gleznošana – bija nozīmīga, un tajā pašā laikā attīstījās dzeja un proza, kas atspoguļoja gan garīgo dzīvi, gan kultūras vērtības.

# data[].attributes.attachment_link.title
Kad tika izveidota Bizantijas impērija? Lielā un briesmīgā ...

# data[].attributes.attachment_caption
Renesanse ir pārejas posms no viduslaikiem uz jaunajiem laikiem, kas iezīmēja kultūras un intelektuālu atdzimšanu. Itālijā šis periods ilga no 14. līdz 16. gadsimtam, savukārt citās Eiropas valstīs renesanse sākās ap 15. gadsimta beigām un ilga līdz 16. gadsimta vidum.

# data[].attributes.body
Cilvēks un sabiedrība: Renesanse bija periods, kad cilvēki sāka pievērst lielāku uzmanību cilvēka nozīmei un spējām. Domāšanas veids pārgāja no viduslaiku reliģiskās orientācijas uz humānismu, uzsverot cilvēciskās vērtības, intelektuālo izaugsmi un individuālo potenciālu. Šajā laikā tika atjaunota interese par antīko kultūru, un cilvēks tika uzskatīts par intelektuāli un radoši brīvu būtni, kas var pilnveidot gan sevi, gan sabiedrību.

Humānisti – mākslinieki, filozofi un zinātnieki – apjūsmoja un pētīja cilvēka individualitāti, cenšoties izprast viņa spējas un vērtības. Viņi savstarpēji sarakstījās un dalījās savos atklājumos, izveidojot zinātnisko jomu, kuru dēvēja par studia humanitatis jeb cilvēcības studijām. Humānisti uzskatīja, ka ideālam cilvēkam jābūt brīvam garā, vispusīgi izglītotam un fiziski stipram. Šajā periodā ievērojami pieauga lasītpratēju skaits, un cilvēki kļuva arvien vairāk ieinteresēti filozofiskos jautājumos, tehniskajos sasniegumos un ģeogrāfiskos atklājumos.

Humānisti lika pamatus trīsdaļīgai vēstures periodizācijai: antīkā senatne, viduslaiki, jaunie laiki.

Valsts un reliģija: Šajā laikā attiecības starp baznīcu un valsti pakāpeniski mainījās, notiekot arī reformācijai un konfesionālajām pārmaiņām, kas ietekmēja reliģisko ainu.

# data[].attributes.attachment_link.title
Renesanse un humānisms Itālijā — teorija. Latvijas un pasaules ...

# data[].attributes.body
Zinātne un izglītība: Renesanse bija periods, kurā ievērojami attīstījās zinātne. Leonardo da Vinci veica pētījumus anatomijā un fizikā, Niklāvs Koperniks izstrādāja heliocentrisko modeli, bet Galileo Galilejs izmantoja teleskopu, lai veiktu astronomiskus novērojumus. Vēl viens būtisks atklājums bija Maincas zeltkaļa Johana Gūtenberga izgudrotā iespiedprese 15. gadsimta vidū, kas ievērojami sekmēja zināšanu izplatīšanu.

Renesanses laikā Eiropā strauji pieauga universitāšu skaits, kur īpaša uzmanība tika pievērsta antīkajai literatūrai, filozofijai, diskusiju mākslai un latīņu valodai. Skolās augstākā un vidējā slāņa bērni apguva izglītības pamatus, taču 80% eiropiešu joprojām dzīvoja laukos un bija analfabēti.

Mākslas un literatūras attīstība: Literatūrā radīti izcili darbi, piemēram, Viljama Šekspīra lugas, un attīstījās jauni rakstīšanas paņēmieni un literārie žanri. Renesanse ieviesa jaunu izteiksmes veidu, kas ietekmēja gan literatūru, gan mākslu vispār.

# data[].attributes.attachment_link.title
Chapter 10: The Scientific Revolution – Western Civilization: A ...

# data[].attributes.body
Tēlotājmāksla: Renesanses laikā, kad kinofilmas un fotogrāfijas vēl nebija zināmas, tēlotājmāksla bija galvenais mākslas izpausmes veids. Pirmais renesanses mākslinieks tēlotājmākslā bija Florences meistars Džoto di Bondone, kurš bija daudzpusīgs mākslinieks, apguvis arhitektūru, mozaīkas un tēlniecību.

Arhitektūra: Renesanses laikā pilsētas attīstījās ar jauniem arhitektūras risinājumiem, kur galvenās iezīmes bija proporcijas un simetrija. Renesanses stila mājas tika būvētas pilsētu ielās, radot harmoniskas un kārtīgas pilsētvides.

Tēlniecība un glezniecība/grafika: Renesanses tēlniecība piedāvāja izcilas skulptūras, kas izcēlās ar reālismu un proporcijām. Glezniecība attīstījās, pielietojot perspektīvu, lai radītu dziļumu, un tika uzsvērta zīmējuma precizitāte.

Mākslas stili un virzieni: Renesanse raksturojas ar atjaunotajām antīkajām vērtībām, harmoniju, proporcijām un reālismu. Mākslas darbos tika izmantota lineārā perspektīva, kas ļāva attēlot trīsdimensionālu telpu uz plaknes. Būtiski elementi bija cilvēka skaistums un viņa potenciāls.

Dižrenesanse: Viens no renesanses dižākajiem māksliniekiem bija Mikelandželo Buonarroti, kurš savos darbos lieliski attēloja humānisma ideālus – monumentalitāti, cilvēka skaistumu un bezgalīgās spējas. Viņš arī ievadīja jaunā, baroka stila iezīmes. Citas ievērojamas personības bija Rafaels un Ticiāns, kuru darbi arī atspoguļoja renesanses mākslas ideālus.

# data[].attributes.attachment_link.title
Renaissance art | Definition, Characteristics, Style, Examples ...

# data[].attributes.attachment_caption
Absolūtisma laikmets baroka periodā raksturojās ar spēcīgu monarhiju, kur valdnieka vara bija neapstrīdama un pilnīga. Šajā laikā sabiedrība bija stingri sadalīta hierarhiskās kārtās, un cilvēku dzīvi ierobežoja daudzi sociāli un ekonomiski noteikumi. Valsts bija galvenais spēks, kas noteica likumus un uzturēja kārtību. Reliģijai bija nozīmīga loma — tā tieši vai netieši atbalstīja monarhijas varu.

# data[].attributes.body
•Cilvēku dzīvi regulēja stingri noteikta sistēma, kurā galveno lomu spēlēja viņu sociālais statuss.
•Sabiedrība bija organizēta hierarhiski, un augstākajā pozīcijā atradās valdnieks vai monarhs.
•Valsts bija centrālā autoritāte, kas noteica likumus un uzturēja kārtību.
•Reliģijai bija cieša saikne ar valdnieka varu — tā bieži vien atzina monarhu kā Dieva ieceltu pārstāvi uz zemes.

# data[].attributes.body
•Baroka laikmetā notika ievērojami zinātniski atklājumi un tehnoloģiski sasniegumi, kas būtiski ietekmēja dažādas nozares, tostarp inženierzinātnes un medicīnu.
•Arhitektūrā tika ieviestas jaunas būvniecības tehnikas, kas ļāva veidot iespaidīgas un greznas celtnes, piemēram, slaveno Versaļas pili Francijā.
•Tehnoloģiskā attīstība pavēra jaunas iespējas arī mākslā un arhitektūrā — īpaši griestu apdarē un fresku veidošanā.

•Medicīnas un anatomijas atklājumi:

Baroka periodā medicīna sāka attīstīties kā nopietna zinātnes nozare, un tika veikti nozīmīgi pētījumi par cilvēka ķermeņa uzbūvi un darbību.
Starp svarīgākajiem atklājumiem bija Antonija van Lēvenhūka novērojumi ar mikroskopu, kas atklāja mikroskopiskas dzīvības formas, kā arī Viljama Hārvija pētījumi par asinsrites sistēmu.

•Māksla un literatūra:

Baroka laikā daudzi valdnieki un bagātie privātpersonāži kļuva par mākslas un literatūras mecenātiem, kas atbalstīja daudzu izcilu mākslinieku un rakstnieku darbību.

# data[].attributes.body
•Arhitektūra

•Baroka arhitektūra ir raksturīga ar lieliem un grezniem ēku ansambļiem, kuru galvenais mērķis bija parādīt valdnieku un baznīcas varu. Šajās ēkās bieži sastopamas izsmalcinātas kolonnas un statujas.
•Ievērojami piemēri ietver Versaļas pili Francijā, Šarlotes baznīcu Romā un Sv. Pētera baziliku Vatikānā.

•Tēlniecība

•Baroka laikmeta tēlniecībā raksturīgas izteikti dramatiskas un emocionālas skulptūras, kas ataino tā laika reliģiskās un politiskās idejas.
•Tēlnieki bieži izmantoja kustību, dinamiku un izteiksmīgus žestus, lai panāktu spēcīgu emocionālu efektu.
•Starp ievērojamākajiem baroka tēlniekiem minami Bernīni no Itālijas un Pučīni no Francijas.

•Glezniecība

•Baroka glezniecībai raksturīga košu krāsu palete, izteikti gaismas un ēnu kontrasti, kā arī dramatiskums izteiksmē.
•Tēmas bieži saistītas ar reliģiju, mitoloģiju vai portretiem, un darbi izceļas ar emocionālu dziļumu un kustības sajūtu.
•Starp pazīstamākajiem baroka gleznotājiem ir Rembrants, Vermers un Rubenss.

•Teātris

•Baroka laikmeta teātri raksturo grezni un rūpīgi veidoti skatuves dekori, spilgti tērpi un dramatiskas izrādes.
•Tajā bieži tika izceltas spēcīgas emocijas un izteiksmīgums, kas atspoguļoja laikmeta reliģiskos un politiskos uzskatus.
•Starp nozīmīgākajiem baroka teātra darbiem ir Moljēra komēdijas un Kornēja traģēdijas, kas tapušas Francijā.

# data[].attributes.attachment_caption
18. gadsimtā Eiropā, īpaši Francijā, bija populārs noteikts dekoratīvais stils. Tas bija redzams ne tikai interjerā un ornamentikā, bet arī skulptūrās, gleznās un arhitektūras detaļās.

# data[].attributes.body
• Cilvēks: Augstākās kārtas pārstāvji, piemēram, aristokrāti, turīgi cilvēki un valdnieki, bieži dzīvoja greznās rezidencēs vai pilīs, kur varēja izbaudīt ērtības un dažāda veida izklaides.

• Sabiedrība: Sabiedrība bija stingri sadalīta dažādos slāņos, kuros valdīja izteikta hierarhija. Elites kārta baudīja ievērojamas priekšrocības, kamēr zemākie slāņi – piemēram, zemnieki un fiziskā darba darītāji – veica ikdienišķus darbus un lielā mērā bija atkarīgi no augstākstāvošajiem.

• Valsts: Absolūtisma periodā valstis tika pārvaldītas centralizēti, parasti ar monarhu kā galveno varas turētāju, kurš kontrolēja gan politiku, gan ekonomiku.

• Reliģija: Lielākajā daļā Eiropas dominēja kristietība, un baznīcai bija ievērojama loma gan valsts, gan sabiedrības dzīvē. Reliģiskā vara cieši sadarbojās ar monarhiju, ietekmējot dažādus sabiedrības aspektus.

# data[].attributes.body
• Zinātnes jomas: Rokoko periodā bija vērojami nozīmīgi intelektuāli un zinātniski panākumi, kas sekmēja izglītības un kultūras izaugsmi. Tomēr lielāka vērība tika piešķirta humanitārajām disciplīnām, piemēram, filozofijai un literatūrai, nevis dabaszinātnēm.

• Atklājumi mākslas jomā: Šajā laikā ievērojami attīstījās mākslas izpratne un tehniskās iemaņas, kas veicināja jaunu pieeju veidošanos glezniecībā un skulptūrā.

# data[].attributes.body
•Arhitektūra: Rokoko arhitektūru raksturo izsmalcināta greznība, elegance un bagātīgi dekoratīvi elementi. Tā atspoguļoja absolūtisma laikmeta augstākās sabiedrības pārticību. Šī stila pirmie piemēri parādījās ap 1700. gadu Versaļā un tās apkārtnē kā atbilde uz stingro un formālo franču baroku. 1701. gadā arhitekta Pjēra Lepotra vadībā vairākas Versaļas pils telpas, tostarp karaļa guļamistaba, tika pārveidotas vieglākā, graciozākā stilā.

•Tēlniecība: Rokoko tēlniecībā īpaši izcēlās cilvēka ķermeņa un dabas formu attēlojums ar smalki izstrādātām detaļām un dekoratīviem elementiem.

•Glezniecība: Šī stila glezniecību raksturo plūstošas kustības, spilgtas krāsas un romantiski, bieži idealizēti sižeti – no mītoloģiskiem ainu atainojumiem līdz grezniem portretiem un dārzainavām.

# data[].attributes.attachment_caption
Apgaismības laikā kļuva plaši pieņemts uzskats, ka cilvēka prāts ir visvarens un nekļūdīgs. Viss, ko nebija iespējams pamatot ar racionālu domāšanu, tika uzskatīts par kļūdainu – par māņticību, aizspriedumiem vai maldiem.

# data[].attributes.body
• Apgaismības laikmeta idejas: Šajā laikā īpaši tika cildinātas tādas vērtības kā drosme apšaubīt pieņemtos uzskatus, cieņa pret atšķirīgiem viedokļiem, kā arī skaidrība un harmonija gan cilvēkā, gan sabiedrībā kopumā. Ideāls bija brīvs un domājošs indivīds, kurš spēj rīkoties patstāvīgi un vienlaikus veicināt sabiedrības labklājību. Apgaismības domātāji uzskatīja, ka cilvēks savā būtībā ir labs un ka ļaunums izriet no nezināšanas un trūkstošas izglītības, kā arī no sabiedrības radītiem ierobežojumiem. Viņi izstrādāja cilvēktiesību ideju pamatus.

• Cilvēks: Apgaismības laikmeta cilvēks bija izglītots, spējīgs domāt kritiski un uzticējās prāta un zināšanu spēkam.

• Sabiedrība: Tās centrā bija prāts, zinātnes attīstība un progresa idejas. Cilvēki aktīvi iesaistījās diskusijās, organizējot salonus un biedrības, kur tika apspriesti jaunākie uzskati un atklājumi.

• Valsts: Pastāvēja dažādas pārvaldes formas, taču arvien vairāk nostiprinājās ideja par saprātīgu pārvaldību, likuma varu un cilvēktiesību ievērošanu.

• Reliģija: Reliģiskā autoritāte mazinājās, sabiedrībā nostiprinājās racionāla domāšana, kā arī arvien biežāk tika pausta kritika pret tradicionālajām reliģiskajām struktūrām.

# data[].attributes.body
• Zinātne: Apgaismības laikmetā strauji attīstījās dabaszinātnes, īpaši fizika, ķīmija un medicīna. Filozofi arvien vairāk koncentrējās uz racionālu domāšanu un cilvēktiesību jautājumiem. Starp ievērojamākajām šī perioda personībām bija Deivids Hjūms – filozofs un reliģijas vēsturnieks, kurš sarakstīja plašu "Lielbritānijas vēstures" darbu sešos sējumos.

• Māksla: Šajā laikā uzplauka literatūra, filozofija un mūzikas teorija, kā arī sākās padziļināta interese par valodniecību un cilvēka uzvedības izpēti.

• Reliģija: Radikālākie apgaismības domātāji asi kritizēja reliģiju, īpaši kristietību un baznīcas ietekmi, uzskatot to par šķērsli racionālai un brīvai domāšanai.

# data[].attributes.body
• Arhitektūra: Šajā laikā tika augstu vērtēta klasicisma stilistika – simetrija, kārtība un estētiska līdzsvarotība. Par spilgtu piemēru kalpo Versaļas pils ar tās harmonisko plānojumu un grandiozitāti.

•Tēlniecība: Tēlnieki atdarināja klasisko antīko formu tīrību un centās attēlot idejas, balstoties uz racionālām un saprātīgām vērtībām – piemēram, Voltera tēlnieciskie atveidojumi.

• Glezniecība: Mākslā dominēja klasicisma ideāli – kārtība, līdzsvars un harmonija. To var redzēt, piemēram, Jaņa Ekmana darinātajos portretos.

• Grafika: Grafiskajos darbos īpaša uzmanība tika pievērsta precīzam un rūpīgam attēlojumam, kā to demonstrē Deivida mākslas darbi.

• Teātris: Skatuves mākslā priekšplānā bija darbi ar audzinošu un morālu ievirzi, kas atspoguļoja cilvēka saprāta un tikumības ideālus.

# data[].attributes.body
• Cilvēks: Priecīgs, līdzsvarots un pilnībā saskaņots ar sabiedrības normām un dabas ritmiem.

• Sabiedrība: Organizēta, izglītota, savstarpēji cieņpilna, tiecas uz pilnību un līdzsvaru.

•Valsts: Koncentrēta pārvalde ar uzsvaru uz sabiedrības un valsts kopējo labumu.

• Reliģija: Reliģijai vēl ir nozīme, taču tā pakāpeniski atkāpjas, dodot vietu racionālai domāšanai un saprātīgai dzīves izpratnei.

# data[].attributes.body
• Mūzikā: klasicisma laikmets izceļas ar līdzsvarotu, skaidri strukturētu kompozīciju, kurā valda harmonija un simetrija. To spilgti parāda tādu komponistu kā Mocarts, Haidns un Bēthovens darbi, kuros skaidri jūtama formas kārtība un skaņu saskaņa.

• Literatūrā: klasicisms pievēršas augstiem ideāliem un klasiskām vērtībām. Rakstnieki fokusējas uz morāliem jautājumiem, antīkajiem paraugiem un vēsturiskiem sižetiem, cenšoties veidot tekstus, kas atspoguļo antīkās literatūras tradīcijas.

• Filozofijā: klasicisms balstās uz racionālu domāšanu, koncentrējoties uz cilvēka dabu, sabiedrības principiem un ētikas jautājumiem. Filozofi cenšas ar saprātīgu un loģisku pieeju izprast pasaules kārtību un cilvēka vietu tajā.

• Visi šie elementi kopā raksturo klasicisma kultūras uzplaukumu, kurā dominē harmonija, proporcija un racionāli izkopti ideāli.

# data[].attributes.body
• Arhitektūra: Klasicisma arhitektūru raksturo līdzsvars, simetrija un atturīga vienkāršība, kā to labi ilustrē Parīzes Panteons.

• Tēlniecība: Šajā mākslas formā dominē antīkās pasaules formas un ideāli, atveidojot klasisko skaistuma izpratni caur skulptūrām.

• Glezniecība: Klasicisma glezniecībā priekšplānā ir klasiskas tēmas un rūpīgi veidota kompozīcija, kā redzams Žaka Luī Davida darbos.

• Grafika: Grafikā uzsvars tiek likts uz precīzu līniju darbu un pareizām proporcijām, kā to demonstrē Vincenca Migreta gravīras.

• Teātris: Klasicisma teātrī valda skaidra sižeta uzbūve, morāles vēstījumi un ideālās vērtības, piemēram, Moliēra lugās redzamās komēdiskās situācijas.

# data[].attributes.attachment_caption
Latvijas Navionālā opera klasicisma stilā

# data[].attributes.attachment_caption
Ekonomiskās, sociālās, politiskās un tehnoloģiskās pārmaiņas, kas notika, pārejot no manufaktūras darba pie mašinizētas ražošanas, attīstot rūpniecisko ražošanu un pārveidojot agrāro ekonomiku par industriju balstītu saimniecību.

# data[].attributes.body
Iepriekšējos gadu tūkstošos cilvēku saimnieciskās darbības pamatā bija lauksaimniecība. Rūpniecības apvērsums būtiski izmainīja preču ražošanu – darbnīcas un manufaktūras nomainīja lielas fabrikas, un cilvēku roku darbu arvien vairāk aizstāja dažādi mehānismi un iekārtas.

Cilvēks: Kļuva uzņēmīgs, centās pielāgoties pārmaiņām un meklēja jaunus veidus, kā uzlabot savas dzīves kvalitāti.

Sabiedrība: Notika pāreja no agrāra dzīvesveida uz industrializētu un pilsētās balstītu sabiedrību; pieauga iedzīvotāju skaits pilsētās un attīstījās jauni sociālie slāņi un darba organizācija.

Valsts: Pieauga valstu loma un ietekme pasaulē, kā arī saasinājās konkurence gan ekonomikas, gan koloniju iegūšanas jomā.

Reliģija: Pakāpeniski zaudēja savu agrāko dominējošo stāvokli, kļūstot par vienu no vairākiem faktoriem cilvēku dzīvē, nevis galveno autoritāti.

# data[].attributes.attachment_caption
Industriālās revolūcijas rezultātā pasaulē notika ievērojamas pārmaiņas. Attīstītajās Rietumeiropas valstīs galveno lomu ieguva mašinizēta lielražošana, un pilsētas kļuva par rūpniecības centriem.

# data[].attributes.body
Zinātne: Strauji attīstījās tehnoloģijas un pieauga zinātnisko pētījumu nozīme, kas veicināja progresu rūpniecībā, medicīnā un inženierzinātnēs.

Māksla: Radās jaunas izteiksmes formas, piemēram, fotogrāfija, kas sākotnēji bija zinātnisks eksperiments, bet vēlāk kļuva par mākslas veidu.

Jau manufaktūru laikā tika pilnveidota stikla ražošana, ķīmijas zinātne guva nozīmīgus panākumus, attīstījās podniecība, bet pulksteņu mehānisms sasniedza augstu meistarības līmeni. Īpaši izcēlās Anglijas tekstilrūpniecība — 19. gadsimta sākumā vairāki vērpšanas izgudrojumi ļāva gandrīz uz pusi samazināt darbaspēka un izmaksu apjomu vilnas ražošanā.

Tehnoloģiskās pārmaiņas arvien plašāk ietekmēja visu ražošanu. Tās ietvēra:

efektīvāku izejmateriālu, īpaši dzelzs un tērauda, izmantošanu;

jaunu energoresursu — akmeņogļu un petrolejas — ieviešanu;

modernu iekārtu radīšanu, piemēram, tvaika mašīnu.

# data[].attributes.body
Arhitektūra: Klasicisma proporcijas un formas tika saglabātas, taču arvien biežāk izmantoti jauni materiāli un konstrukcijas, kas atbilda industriālās revolūcijas prasībām.

Tēlniecība: Romantisma laikā tēlnieki pievērsās emocionāliem un fantastiskajiem motīviem, savukārt reālisma periodā uzsvars tika likts uz patiesu dzīves atainojumu un sociālu tematiku.

Glezniecība: Romantismā dominēja izteiksmīgas dabas ainas un ar tām saistītās sajūtas, bet reālismā mākslinieki attēloja ikdienas notikumus un dažādu sabiedrības slāņu dzīvi.

Grafika: Jaunās drukas tehnoloģijas ļāva plaši izplatīt ilustrētas grāmatas, žurnālus un politiskos plakātus, padarot grafiku pieejamāku sabiedrībai.

Teātris: Teātris kļuva par nozīmīgu izklaides nozari, piedāvājot daudzveidīgus žanrus un arvien vairāk piesaistot plašu auditoriju.

# data[].attributes.attachment_caption
Modernisms ir jēdziens, ar kuru apzīmē virkni jaunu virzienu, tendenču un strāvojumu mākslā, arhitektūrā, literatūrā un mūzikā, kas izveidojās 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta pirmajā pusē. To vieno centieni lauzt vai apstrīdēt iepriekšējās tradīcijas, reālismu, naturālismu un romantismu,  kā arī plaši stila un formas eksperimenti, jaunu izteiksmes veidu meklējumi, subjektīvisma un individuālisma uzsvēršana un reizēm pat elitārs skatījums uz mākslu. Modernismu drīzāk uztver kā plašu ideju un virzienu kopumu, nevis vienu stingri noteiktu un skaidri definējamu mākslas virzienu.

# data[].attributes.body
Cilvēks: Modernisma laikā cilvēks tika attēlots kā iekšēji sarežģīts un emocionāli pretrunīgs. Viņa dzīvi ietekmēja industrializācija, pilsētu attīstība un straujas pārmaiņas. Daudzos darbos cilvēks jūtas vientuļš un atsvešināts no sabiedrības. Svarīga kļuva arī cilvēka zemapziņa un subjektīvā pieredze.

Sabiedrība: Sabiedrība 19. gs. beigās un 20. gs. sākumā kļuva industriāla un urbanizēta, ar strauju pilsētu izaugsmi. Pieauga sociālā nevienlīdzība un mainījās tradicionālās vērtības. Attīstījās tehnoloģijas un masu kultūra, kas ietekmēja ikdienas dzīvi. Sabiedrība kļuva dinamiska, bet arī sadrumstalota un anonīma.

Valsts: Modernisma laikā valsts kļuva centralizētāka un balstījās uz industrializāciju un tehnoloģiju attīstību, piemēram, strauji attīstījās Vācija un Lielbritānija kā industriālas lielvaras. Pieauga nacionālo valstu nozīme, kas veicināja arī starptautiskus konfliktus, piemēram, Pirmo pasaules karu. Valstis sāka vairāk regulēt ekonomiku un sabiedrisko dzīvi. Parādījās arī jaunas politiskās ideoloģijas, piemēram, sociālisms un liberālisms.

Reliģija: Modernisma laikā reliģijas ietekme samazinājās, jo zinātne un tehnoloģijas kļuva arvien svarīgākas, piemēram, Darvina evolūcijas teorija mainīja cilvēku priekšstatus. Tomēr kristietība joprojām bija nozīmīga Eiropā, īpaši Itālija un citās valstīs. Daļa sabiedrības sāka pievērsties sekulārai domāšanai un ateismam. Neskatoties uz to, reliģija saglabāja lomu tradīcijās un kultūrā.

# data[].attributes.attachment_caption
Alberts Einšteins- ieviesa relativitātes teoriju

# data[].attributes.body
Zinātne: Modernisma laikmets sakrita ar strauju zinātnes attīstību, īpaši fizikā, psiholoģijā un socioloģijā. Relativitātes teorija, psihoanalīze un jaunie cilvēka apziņas pētījumi būtiski mainīja priekšstatus par realitāti, cilvēka domāšanu un sabiedrību.

Mākslas atklājumi: Modernisma laikā mākslinieki atteicās no realitātes precīzas attēlošanas un pievērsās subjektīvām sajūtām un eksperimentiem. Tādi virzieni kā Impresionisms un Kubisms ieviesa jaunu skatījumu uz krāsu, gaismu un formu. Parādījās arī abstraktā māksla, kur darbi vairs neataino reālus objektus. Kopumā modernisms paplašināja izpratni par to, kas var būt māksla.

# data[].attributes.body
Modernismam raksturīga ļoti plaša un daudzveidīga mākslas un literatūras virzienu attīstība. Lai gan šajā laikā radās daudzi atšķirīgi stili, ievērojama daļa nozīmīgu modernisma pārstāvju nepieder tikai vienam konkrētam virzienam. Modernisms drīzāk izpaužas kā bagātīgs ideju kopums, kurā ietilpst vairāki spilgti strāvojumi un to nozīmīgākie mākslinieki un rakstnieki.

Starp redzamākajiem modernisma virzieniem minami:

Sirreālisms – Salvadors Dalī, Luijs Aragons

Ekspresionisms – Ernsts Tollers, Emīls Nolde

Fovisms – Anrī Matiss

Kubisms – Pablo Pikaso

Abstrakcionisms – Vasilijs Kandinskis

Impresionisms – Klods Monē, Eduārs Manē

# data[].attributes.body
Arhitektūra: Modernisma arhitektūra atteicās no liekas dekorācijas un uzsvēra funkcionalitāti, vienkāršas formas un jaunus materiālus. To ietekmēja kustība Bauhaus, kas apvienoja mākslu ar tehnoloģijām. Arhitekti, piemēram, Le Corbusier, veidoja ēkas ar atvērtu plānojumu un lieliem logiem. Modernisms arhitektūrā mainīja pilsētvidi, padarot to praktiskāku un piemērotu mūsdienu dzīvei.

Tēlniecība: Modernisma tēlniecībā mākslinieki atteicās no reālistiskas formas un pievērsās vienkāršotām, abstraktām figūrām. Tādi mākslinieki kā Constantin Brâncuși meklēja tīras formas un būtību, nevis detaļas. Tēlniecībā tika izmantoti arī jauni materiāli un eksperimenti ar telpu un formu.

Glezniecība: Modernisma glezniecībā mākslinieki atteicās no reālisma un pievērsās krāsas, formas un uztveres eksperimentiem, ko spilgti parāda Impresionisms ar Claude Monet darbiem. Kubisms (Pablo Picasso) sadalīja objektus ģeometriskās formās, bet Wassily Kandinsky attīstīja abstrakto mākslu, kur gleznas vairs neataino realitāti. Savukārt Ekspresionisms izcēla spēcīgas emocijas un subjektīvu pasaules redzējumu.

# data[].attributes.body
Kubisms- Pablo Pikaso darbs "Raudošā sieviete"

# data[].attributes.body
Abstrakcionisms- Vasilijs Kandinskis "Dzeltens, sarkans, zils"

# data[].attributes.body
Modernisma kultūrai raksturīgi atpazīstamības simboli ir debesskrāpji un industriālās pilsētas, kas simbolizē strauju urbanizāciju un tehnoloģiju attīstību.