# data[].attributes.headline
עיד אל בנאת (חג הבנות)

# data[].attributes.subject
עיד אל בנאת (חג הבנות)

# data[].attributes.body
בנר השביעי (א' טבת) חוגגים את החג עיד אל בנאת.
החג מעלה על נס את העוצמה הנשית: הגבורה, החוכמה והאחווה של נשים לאורך הדורות.
מתוך אתר סנונית: החג נשתמר בקרב קהילות ישראל בצפון אפריקה: תוניסיה, לוב, ג'רבה, מרוקו, אלג'יריה, תורכיה ושאלוניקי. נשים, נערות וקשישות מתאספות לחגיגה שבה הן לומדות, רוקדות, שרות ושולחות מנות אישה לחברתה. יש שנהגו לבקש סליחה אישה מרעותה, כביום הכיפורים; יש שנהגו לקיים ביום זה חגיגה לכל בנות המצווה, שלאחריה ניגשות הנשים לנשק את ספר התורה.
ויש גם הצעה לשיחה עם גיל על החג! תמצאו אותה באתר משחקים לעתיד

# data[].attributes.attachment_link.title
הלו""ז העברי

# data[].attributes.attachment_link.description
מיזם להכללת מועדים בעלי משמעות ותוכן יהודיים ממסורות קהילות ישראל, בתוך מעגל השנה הישראלי.

# data[].attributes.headline
איך הפכה הסופגניה למאכל הלאומי בחנוכה? איך "הושתק" הגיוון התרבותי?

# data[].attributes.subject
איך הפכה הסופגניה למאכל הלאומי בחנוכה? איך "הושתק" הגיוון התרבותי?

# data[].attributes.body
https://rcs.mako.co.il/images/player/new_player_0/preloader_cut.gif

# data[].attributes.body
חנוכה הינו החג היחיד מבין החגים המסורתיים שאינו מופיע במקרא ואת שורשיו יש למצוא בתרבויות ובזמנים שקדמו לתרבות העברית.

בתקופה זו של השנה חל היום הקצר בשנה (ה-21 בדצמבר בלוח הלועזי) אשר לאחריו האור הולך ומתגבר. חוקרי תרבות מצביעים על פולחני אש שנהגו במזרח הקדמון במטרה להבטיח את חידוש האור ע"י אל השמש.

עדות לסמל קדום זה נשתיירה בדברי הנביא יחזקאל המתארים מנהגים של פולחן השמש בהיכל ה'. השפעות קדומות אלה ניכרות עד ימינו בדמות חגי האור הנחגגים ברחבי העולם, כדוגמת חג המולד הנוצרי.

ימי החג חלים בסופו של חודש כסלו, שהוא שיאה של עונת מסיק הזיתים. עדות קדומה על תשתיתו החקלאית של חג החנוכה מספרת כי: "בעשרים ושניים בו (החודש התשיעי, כסלו) – מועד השמן…" (מגילות קומראן). על פי ספר מקבים ב', בתום מרד המקבים (שנת 163 לפנה"ס), עם שחרור ירושלים, הורה יהודה המקבי לציין את חג הסוכות (למרות שכבר חלפו כחודשיים ממועד החג) אשר נמנע מתושבי ירושלים לקיימו בשל הלחימה ביוונים. אפשר לראות בחנוכה מעין "סוכות שני" ולהבין מדוע נחגג במשך שמונה ימים.

את עיגונו של החג החדש במועד זה, העשרים וחמישה בכסלו, אנו מוצאים בספר מקבים א', בו אנו מתבשרים כי פעולת טיהור בית המקדש ע"י יהודה המקבי נעשתה בדיוק באותו מועד בו חיללוהו היוונים: "ויהי ביום החמישי ועשרים לחדש התשיעי הוא כסלו […] וישכימו בבוקר ויעלו עולות על המזבח החדש כמשפט. ויחנכו את המזבח בעצם היום אשר טמאו אותו הגויים" (ספר מקבים א', נ"א-נ"ב).

# data[].attributes.body
https://hebrew-academy.org.il/2014/12/18/%d7%9c%d7%91%d7%99%d7%91%d7%95%d7%aa-%d7%95%d7%a1%d7%95%d7%a4%d7%92%d7%a0%d7%99%d7%95%d7%aa/

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
האקדמיה ללשון העברית

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
ימי החנוכה נושאים עימם ניחוחות של שני מאכלים אופייניים - לביבות וסופגניות. כיום שני המאכלים האלה שונים לגמרי: הסופגניות עשויות מבצק שמרים תָּפוּחַ ומתוק, ובגרסתן המוכרת צורתן כדורית והן ממולאות ריבה. לעומתן הלביבות עשויות בדרך כלל מתפוחי אדמה וביצים, וצורתן עיגולים שטוחים. אך לא תמיד היה הגבול בין המאכלים האלה מוחלט כל כך.

לביבות

מתיאורי הלביבות בכמה משירי הילדים הוותיקים לחנוכה מצטייר מאכל שונה מזה המוכר לנו כיום. בשירים רבים, ובראשם שירו הידוע של ביאליק 'לכבוד החנוכה', הלביבה מתוקה. שירים אחדים אף מפרטים את המצרכים הדרושים להכנת לביבות, ואלו אינם תפוחי אדמה, כי אם קמח, שמן וסוכר. למשל השיר "לביבות נעשה" מאת לוין קיפניס פותח במילים "קֶמַח קֶמַח מִן הַשַּׂק / שֶׁמֶן שֶׁמֶן מִן הַכַּד", ובהמשך: "עוֹד נוֹסִיף בֵּיצָה מִסַּל / עוֹד סֻכָּר דַּק וַחֲסַל". גם רבי קלמן ב'מעשה בלביבות' מאת תלמה אליגון־רוז וחיה פרנקל מכין לביבות מקמח, שמן וסוכר, ולא מתפוחי אדמה.

סיפורה של המילה לְבִיבָה מתחיל בתנ"ך - במעשה הנורא באמנון ותמר. אמנון, אשר חשק באחותו למחצה תמר, התחזה לחולה וביקש מדוד אביהם: "תָּבוֹא נָא תָּמָר אֲחֹתִי וּתְלַבֵּב לְעֵינַי שְׁתֵּי לְבִבוֹת וְאֶבְרֶה מִיָּדָהּ" (שמואל ב יג, ו). ועל תמר נאמר: "וַתִּקַּח אֶת הַבָּצֵק וַתָּלָשׁ וַתְּלַבֵּב לְעֵינָיו, וַתְּבַשֵּׁל אֶת הַלְּבִבוֹת. וַתִּקַּח אֶת הַמַּשְׂרֵת וַתִּצֹק לְפָנָיו..." (שם, ח-ט). גיזרונה של המילה לְבִיבָה איננו מחוור דיו, אך נראה שהיא קשורה למילה לֵב. יש אומרים שנקראה על שום צורתה שדמתה לצורת לב, ויש אומרים ש"מושכין הלב לתאוות המאכל", כלומר שהאדם מתאווה לאוכלן (ספר המליצה, על פי מילון בן־יהודה).

על פי המסופר בפסוקים האלה היו הלביבות עשויות מבצק ובושלו במַשְׂרֵת. המילה מַשְׂרֵת היא מילה יחידאית בתנ"ך, אך היא מוכרת בצורה 'מַסְרֵיתָא' מתרגום אונקלוס לתורה, שבו היא מתרגמת את המילה מַחֲבָת (ויקרא ב, ה ועוד). נראה אפוא שהבישול הנזכר במעשה אמנון ותמר אינו אלא טיגון בשמן (הפועל 'טיגן' נוצר רק בתקופת חז"ל - כנראה בעקבות מילה יוונית). לפי רש"י חלטה תמר "סולת מורבכת במים רותחין תחלה ואח"כ בשמן", וגם בתרגומים לערבית מתואר מאכל העשוי בצק המטוגן בשמן ואחר כך בדבש. בספרות הרבנית של ימי הביניים אפשר למצוא שימוש במילה לְבִיבָה לציון בצק המבושל בקדרה, ולעיתים לציון בצק מטוגן. אליעזר בן־יהודה כותב בהערה למילה במילונו: "ובזמן החדש השתמשו במלה זו למאפה בצק רך נפוח מטֻגן בשמן ובדבש וכדומה" - עדות העולה בקנה אחד עם כמה משירי הילדים שהזכרנו.

שימוש אחר לגמרי במילה לְבִיבָה בעת החדשה עולה למשל מן הסיפור 'לִמדו היטב' מאת מנדלי מוכר ספרים. מנדלי מציין כי הלביבה המשולשת נאכלת שלוש פעמים בשנה: בפורים, בערב יום הכיפורים ובהושענא רבה. והלוא המאכל הנאכל במועדים אלו בכמה מעדות אשכנז הוא קרעפלאך - כיסנים המבושלים במרק. גם אצל יל"ג לביבות הן קרעפלאך, ומשמעות דומה יש למילה בפואמה 'לביבות' מאת שאול טשרניחובסקי, אלא ששם מדובר בכיסנים הממולאים גבינה. בשנת תרע"ג (1913) נקבעה המילה לְבִיבוֹת במשמעות קרעפלאך בָּרשימה "תַּבְשִׁילִים וּכְלֵי בִשּׁוּל" של ועד הלשון, אך מאוחר יותר נקבע תמורתה השם כִּיסָנִים.

בימינו, ובייחוד בפי יוצאי אירופה, המילה לְבִיבָה מתרגמת את המילה לאטקע (מיידיש) המציינת מאכל מטוגן מבלילה כלשהי, ובייחוד מתפוחי אדמה וביצים. קשה לדעת מדוע התקבעה דווקא משמעות זו. אולי השפיעה העובדה ששתי המילים - לביבה ולאטקע - פותחות באות ל'.

סופגניות

את המילה סופגניות חידש דוד ילין על פי המילה סופגנין שבספרות חז"ל. הסופגנין הם מאפה תנור תָּפוּחַ ואוורירי כספוג. אך כבר בעברית של ימי הביניים יש סופגנין מטוגנים בשמן, וככל הנראה הם היו דומים למדי לסופגניות שלנו. שימוש זה במילה סופגנין הושפע משמו של מאכל דומה בערבית - הוא הספינג' הנאכל עד היום בימות החנוכה בעדות יוצאי צפון אפריקה. הדמיון בין המילים ספינג' ו סופגנין אינו מקרי: שתיהן התגלגלו מן המילה היוונית spongos שפירושה ספוג. גם המילה ספוג עצמה היא כמובן גלגול של המילה היוונית הזאת, ומאותו המקור בדיוק הגיעו אלינו גם ספונג'ה ו ספונג'דור (סחבה, סמרטוט רצפה) - בתיווכה של הלדינו.

ילין עצמו חידש את המילה סופגניות לציון עוגיות חמאה ומאפים רכים אחרים, ואילו ועד הלשון אימץ את המילה (לראשונה ב רשימה משנת תרע"ג) דווקא במשמעות לאטקעס - אולי משום שמדובר במאכל הספוג בשמן. אך עד מהרה התייחדה המילה סופגניות לאחד ממאכלי החג המסורתיים של יהדות אשכנז - אותו מאכל שבעבר רבים כינוהו לביבות. אולי השפיע דמיונו של המאכל לספינג', אולי השפיעו צורתו הספוגית והיותו סָפוּג בשמן, ואולי השפיעו שני הגורמים גם יחד.

צורת היחיד שנקבעה למילה סופגניות הייתה סֻפְגָּנִית בסיומת ההקטנה ־ִית (מעין סופגן קטן), וכך המילה מופיעה במילוני ועד הלשון (תרצ"ג ותרצ"ח) ובמילוני האקדמיה. אך בפי כול צורת היחיד המקובלת היא סֻפְגָּנִיָּה. דבר דומה קרה גם בשמות מחודשים אחרים של מאכלים המציינים הקטנה: עוגית (=עוגה קטנה) הפכה ל עוגייה, נקניקית (=נקניק קטן) ל נקניקייה, ו לחמנית ל לחמנייה.
* * *
נסיים בדברי שבח ללביבה מתוך 'לִמדו היטב' של מנדלי מוכר ספרים - אף שכאמור מדובר בלביבה שאיננה קשורה כלל לחג החנוכה:

מה אֲעִידֵךְ ומה אֲדַמֶּה לך הלביבה הקדושה! [...] הן עמודי מצרים ימושו וגבעותיהם תמוטינה ואין זכר להם, והלביבה הקטנה, יסודה מבצק, לדֹר דורים תעמוד, ולא תמוש מפינו ומפי זרענו ומפי זרע זרענו מעתה ועד עולם!

# data[].attributes.attachment_link.title
לביבות וסופגניות - האקדמיה ללשון העברית

# data[].attributes.attachment_link.description
ימי החנוכה נושאים עימם ניחוחות של שני מאכלים אופייניים - לביבות וסופגניות. כיום שני המאכלים האלה שונים לגמרי, אך לא תמיד היה הגבול בין המאכלים האלה מוחלט כל כך.

# data[].attributes.body
בית אבי חי | משוחה בשמן: ההיסטוריה המפתיעה של הסופגנייה https://www.bac.org.il/blog/?postID=14560

# data[].attributes.body
https://eureka.org.il/item/58243/%D7%9E%D7%94%D7%9F-%D7%AA%D7%95%D7%9C%D7%93%D7%95%D7%AA-%D7%94%D7%A1%D7%95%D7%A4%D7%92%D7%A0%D7%99%D7%94

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
לא ברור היכן נולדו הסֻפְגָּנִיות (Sufganiyot) אבל נראה שמדובר באחד המאכלים העתיקים, שגילם הוא כגיל הטיגון. הרי בצק הסופגניה הוא אותו בצק שמשמש ללחמניה או ללחם, אבל אם האחרונים נאפים בתנור הרי שהסופגניה מטוגנת בשמן וסופגת אותו, רמז למקור שמה.

כמעט כל מטבח יספר שהסופגניה נולדה אצלו. עדויות לסופגניות כלשהן נמצאו כבר אצל היוונים והרומאים. אבל מבחינת הסגנון שלה, הסופגנייה היהודית נלקחה כנראה מהמטבח הגרמני, שבו היא נקראת "בֵּרְלִינֶּר". סופגניות מקבילות יש בכל רחבי העולם הישן. בדרום גרמניה יש את ה"קראפפן", שפירושו "עוגת מחבת". הסופגנייה הגרמנית נראית ממש כמו הסופגנייה שלנו, גם אם היא לעיתים קטנה ממנה, אבל תמיד יש את הריבה שבמרכזה, או קרם מתוק אחר. גם אבקת הסוכר שמעליה מסגירה את ההשראה לסופגניות שלנו.

אבל הסופגניה שאנו מכירים לא נולדה בגרמניה. סופגניות מקבילות, בצורות שונות ומשונות אבל כמעט תמיד מגולגלות בסוכר או עם אבקת הסוכר מעליהן, ניתן למצוא כאלה במדינות רבות. בספרד היא נקראת "צ'ורוס", בסלובניה "קרוף", במרוקו ובטוניס יש את הספינג', באלג'יר את ה"קפאף", במזרח התיכון נאפות ה"עוואמה", שהן סופגניות זעירות וספוגות בסירופ דבש. מיני סופגניות יש גם בתורכיה, יוון, איראן ועד לאתיופיה ול"אנדונטס" היפאני הן הגיעו. אפילו לארצות הברית הובא השמנוני והמתוק הזה, על ידי המתיישבים ההולנדים והגרמנים שהגיעו לניו אינגלנד עם מה שיהפוך ל"דוֹנַאטְּס", הסופגניות המצופות והמתוקות להפליא, עם החור בסגנון "עדות הבייגלה".

בהונגריה של המאה ה-16 מופיעות כבר עדויות על קיומה המוקדם של מה שתיקרא בה "פרשנגי פאנק" והיא תיאכל בתקופת הקרנבל (פרשנגי בהונגרית).

מצד אחר מסתובבת אגדה על טבחית אוסטרית שהפילה במאה ה-17 חתיכה של בצק שמרים לתוך סיר מלא בשמן רותח ויצרה בטעות את הסופגנייה הראשונה. כך או כך, בנדודיה לאורך האימפריה האוסטרו-הונגרית הגיעה הסופגנייה המדושנת העונג, השמן והריבה, עד לגרמניה ומשם, ממש כמו אוזני-המן שבאו מאותה סביבה, היישר אלינו, היהודים. לנו התאים מנהג הסופגנייה במיוחד בזכות השמן, שעל פי האגדה לא נגמר בחנוכה...

בעברית היא נקראת סופגנייה, על שום שמן הטיגון הרב שהיא סופגת לתוכה. מקור המילה "סופגן" הוא מהמילה היוונית "סְפּוֹנְגוֹס" שמשמעותה "ספוג".
הנה תולדות הסופגניות (עברית):

הכנה מהירה של סופגניות:

סיפורן של הסופגניות היהודיות:

הדונאט האמריקאי, שגם הוא בא מאירופה:

הברלינר הגרמני שדומה להפליא לסופגניה:

מה אנו מזכירים באכילת הסופגניה (עברית):

ובחיוך - מה קורה כשיוצאת גזירה נגדן (עברית):

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
מאכלים יהודיים

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
תולדות האוכל

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
טיפים לילדים

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
טיפים לקטנטנים

# data[].attributes.attachment_link.title
מהם תולדות הסופגניה?

# data[].attributes.attachment_link.description
מה ההיסטוריה של הסופגניות? לא ברור היכן נולדו הסֻפְגָּנִיות (Sufganiyot) אבל נראה שמדובר באחד המאכלים העתיקים, שגילם הוא כגיל הטיגון. הרי בצק הסופגניה הוא אותו בצק שמשמש ללחמניה או ללחם, אבל אם האחרונים נאפים בתנור הרי שהסופגניה מטוגנת בשמן וסופגת אותו, רמז למקור שמה. כמעט כל מטבח יספר שהסופגניה נולדה אצלו.

# data[].attributes.headline
חגי אור בעולם

# data[].attributes.subject
חגי אור בעולם

# data[].attributes.body
בדיואלי שבהודו חוגגים את פסטיבל האורות.
הבתים שם מוארים בנרות רבים, מתוך אמונה שכל מקום מואר יבורך על ידי האלה לאקשימי העוברת מבית לבית בתקופה זו.
המשפחות עוסקות בניקוי נמרץ של הבתים, אב המשפחה עסוק בתפילות.

בשבטי צפון אמריקה ואצל האסקימוסים חוגגים בימים אלה את סיום קציר הסתיו.
לרגל החג נערכות תפילות ומתקיימים פסטיבלים שבמהלכם מדליקים מדורות, אוכלים, רוקדים ונותנים מתנות.

האפרו-אמריקנים חוגגים בימים אלה, במשך שבעה ימים, חג המדגיש את שורשיהים האפריקניים.
בכל יום הם מדליקים נר לכבוד האבות הקדומים ( בשלושת הימים הראשונים ירוק, בשלושת הבאים-אדום, ובאחרון- נר שחור), מגישים מתנות העשויות ביד, אוכלים אוכל ביתי, ובסיום החג, ב- 31 בדצמבר, מתכנסים יחדיו- בני משפחה וידידים- לארוחה משותפת על מחצלות הארוגות ביד ונקראות  מיקיאה.

הרומים הקדומים היו הראשונים לחגוג בתקופה זו את "ראש השנה" ((new year  . הם ציינו אותו ברעש רב שנועד לגרש את הרוחות והשדים, בהדלקת לפידים, באירוח נדיב ובהחלפת מתנות- בעיקר מתוקות, כדי שהשנה הבאה תביא עימה ברכה כלכלית. לימים אומץ החג בגרסאות שונות על-ידי ההולנדים והסקוטים, ובהמשך התפשט למקומות נוספים ברחבי העולם.

ב-13 בדצמבר חוגגים השוודים את חג סנטה לוצ'יה . הם מדליקים אורות לכבוד שובו של לוציאנדגן, אל האור, והתחלת עונת החגים הנוצריים, ומקשטים את דלתות הבתים בזרים.

בכריסטמס הנוצרי, שמציין את לידתו של ישו, שולחים המאמינים זה לזה כרטיסי ברכה, מעמידים עצי אשוח מקושטים ומאירים, מחליפים מתנות, מקשטים את הבית בקישוטים מעשה יד, שרים מזמורים מיוחדים ומתענגים על מאכלים שונים, בהם פודינג שזיפים ועוגיות מיוחדות שזכו לשם" עוגיות חג המולד" .

# data[].attributes.body
https://youtu.be/8dwE93lKdxE

# data[].attributes.attachment_link.title
Chanukah in Jerusalem - Menorah Candle Lighting

# data[].attributes.body
https://youtu.be/NUVVpd4ePos

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
הפיוט - הערוץ הרישמי

# data[].attributes.attachment_link.title
שמעון סיבוני - הדלקת נר ראשון של חנוכה נוסח מרוקאי מטנג׳יר

# data[].attributes.body
https://museum.imj.org.il/imagine/collections/resultsH-free.asp?searchType=simple&words2=%D7%97%D7%A0%D7%95%D7%9B&submit1.x=23&submit1.y=8

# data[].attributes.attachment_link.title
חפש באוספים של מוזיאון ישראל

# data[].attributes.attachment_link.description
מנורת חנוכה מעוטרת בדגמים של מטבעות בר כוכבא ובדמות הכוהן הגדול מדליק אש במנורת המקדש בית היוצר: "בצלאל", חברה-בת שרא"ר ירושלים, ישראל 1929-1914

# data[].attributes.body
https://youtu.be/BeS46weU4ZI

# data[].attributes.attachment_link.title
Jewish-Sephardic song, Flory Jagoda - Oco Kandelikas (Eight Candles)

# data[].attributes.body
https://youtu.be/Lgec20Rxonc

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
יוחאי בן אב"י

# data[].attributes.attachment_link.title
מעוז צור - יוחאי בן אב"י ותזמורת איילת השחר

# data[].attributes.body
https://youtu.be/0LQIukS9HoM

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
אתר הפיוט והתפילה an Invitation to Piyut

# data[].attributes.attachment_link.title
הדלקת נרות חנוכה בנוסח תימן: משפחת עמרם

# data[].attributes.body
https://youtu.be/FFwrS7UtACw

# data[].attributes.attachment_link.title
Beautiful Lantern Festival - Yi Peng - Thailand Holiday - Chiang Mai

# data[].attributes.body
https://youtu.be/AL8v7jvjJds