# data[].attributes.headline
Актуалізація опорних знань

# data[].attributes.subject
Актуалізація опорних знань

# data[].attributes.body
Скласти пазл https://www.jigsawplanet.com/?rc=play&pid=2001ca698a39

# data[].attributes.headline
Вивчення нового матеріалу. Робота з підручником.

# data[].attributes.subject
Вивчення нового матеріалу. Робота з підручником.

# data[].attributes.body
Параграф 1- 2, п. 3 - 4

В зошиті записати :

12.09.2024

Класна робота

Становлення повоєнного світопорядку

Як виникла і які завдання покликана вирішувати Організація Об’єднаних Націй? Чому і як зросла увага міжнародної спільноти до прав людини?

Дати відповіді на запитання письмово:( 4 б)

1.Назвіть п'ять держав — постійних членів Ради Безпеки ООН. 2. Де з 1952 р. розміщується штаб-квартира ООН? 3. Коли Загальна декларація прав людини набула статусу документа міжнародного права?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Всесвітня історія. Рівень стандарту. 11 клас. Васильків
Рекомендована література Словник термінів і понять Синхроністична таблиця Випускники й випускниці!
Щойно ви розгорнули підручник зі всесвітньої історії, створений згідно з чинною навчальною програмою для закладів загальної середньої освіти. Про що ж розповідатиметься на його сторінках? Автори запрошують вас у захопливу подорож другою половиною XX - першою чвертю XXI століття. Це період калейдоскопічних подій, які сформують глобалізовану інформаційну планету, утвердять демократичний устрій у більшості держав і, зрештою, визначатимуть основні риси теперішнього суспільства. "Родзинкою" цього підручника залишається інтеграція української минувшини у всесвітній історичний процес. Параграфи містять доступні й цікаві тексти, візуальні й текстові джерела, мани, ілюстрації, думки дослідників історії, оригінальні запитання й завдання. Наскрізна нумерація підпараграфів дозволить легко орієнтуватися в навчальному матеріалі. Ви можете самостійно створювати малюнки-схеми до окремих підтем так, як навчилися це робити у 7-10 класах. Працюючи з текстом, звертайтеся до мап, що на сторінках підручника та на його форзацах, адже історичні події розгортаються не лише в часі, а й у просторі.
Чи знаєте ви, що...
Цікаві факти, запропоновані на початку параграфа, стануть в нагоді для розуміння змісту теми, а також допоможуть поєднати події з історії України та світу.
Терміни та поняття, які варто знати й розуміти
Попередньо ознайомтеся з ключовими поняттями і термінами теми, передбаченими навчальною програмою.

Добірки запитань і завдань "Міркуємо і діємо!" наприкінці підпараграфів, спонукають до активного осмислення теми та застосування знань; виконувати їх можна спільно чи самотужки, у класі чи вдома, усно чи письмово, дотримуючи вказівок учителя / учительки

Думки науковців допоможуть вам відчути себе дослідниками і "зануритися" в минуле, дізнатися деталі, порівняти свідчення очевидців, зробити свої висновки.

Зіставити в часі події, що відбувались у світі та на теренах України, зауважити певні закономірності, виокремити найголовніше допоможуть спеціальні синхроністичні таблиці.

1955 р. - протест Рози Паркс проти сегрегації в транспорті.

1954 р. - повстання політичних в'язнів, зокрема українців, Степового табору в с. Кенгір (Казахська ССР)

травень 1968 р. - масові студентські виступи у Франції

1968 р. - вперше надруковано роман "Собор" Олеся Гончара

Додаткові історичні цікавинки та ілюстрації, які ховаються наприкінці параграфів за QR-кодами й гіперпокликаннями, сприятимуть "зануренню" в епоху та кращому розумінню історичних процесів. Пропонуємо пограти в корисні онлайн-ігри для того, щоб узагальнити й систематизувати основну змістову інформацію.
Перевірте себе
Запитання і завдання рубрики "Перевірте себе" допомагають повторити й узагальнити вивчене, а також спонукають діяти: розмірковувати, аналізувати, оцінювати, робити прогнози, створювати власні "інтелектуальні продукти". Виконувати практичні завдання цієї рубрики можна індивідуально, у парах чи в команді, удома чи в класі.

Отож успішного пізнання вам, друзі!
Назвіть:
- час створення Організації Об'єднаних Націй (ООН), Організації Об'єднаних Націй з питань освіти, науки і культури (ЮНЕСКО), Світового банку; поділу Німеччини; утворення Організації Північноатлантичного договору (НАТО) і Організації Варшавського договору (ОВД).
Поясніть:
- поняття: "біполярний (двополюсний) світ", "доктрина", "конфронтація", "соціалістичний табір", "холодна війна";

- характерні риси Ялтинсько-Потсдамської системи міжнародних відносин;

- мету, принципи та механізми діяльності ООН, спеціалізованих організацій під егідою ООН, критерії ефективності діяльності ООН;

- вплив "плану Маршалла" на відбудову повоєнної Європи і формування "двополюсного світу";

- значення "Загальної декларації прав людини" (1948 р.) і міжнародних пактів про права людини (1966 р.) як основи сучасного міжнародного права.
Зробіть:
- установіть послідовність подій повоєнних часів, пов'язаних з утворенням "двополюсного світу";

- використайте малу як джерело інформації про територіальні зміни в Європі за підсумками війни;

- установіть причини і наслідки розв'язування "холодної війни".
Підготуйте матеріали для навчального проєкту:
* Реалізація завдань ООН її спеціалізованими організаціями: приклади діяльності.

Узагальнення-1 "Поняття-визначення"

Узагальнення-2 "Дати-події"

Узагальнення-3 "Події-послідовність"
http://surl.li/oztpm Чи знаєте ви, що... ... одним із авторів концепції прав людини як норми міжнародного права став Герш Лаутерпахт, уродженець м. Жовква, випускник Львівського університету; він також працював над Статутом Нюрнбезького міжнародного суду над військовими злочинцями; ... Україна належить до засновників ООН, делегацію УССР на конференції в м. Сан-Франциско, що складалася з 12 осіб, очолював Дмитро Мануїльський; чотири рази Україну (УССР) обирали непостійним членом Ради Безпеки ООН: у 1948-1949, в 1984-1985 і в 2000-2001 та 2016-2017 роках. Терміни та поняття, які варто знати й розуміти Біполярний (двополюсний) світ - глобальний світопорядок, сутністю якого є домінування двох наддержав чи суспільно-політичних систем, які різняться та конкурують між собою. 1-2. 1. У чому суть і характерні риси Ялтинсько-Потсдамської системи міжнародних відносин?
Завершення великих воєн, як правило, призводить до формування нових систем міжнародних відносин, які відображають нові геополітичні реалії. Після Тридцятилітньої війни постала Вестфальська система міжнародних відносин, після наполеонівських воєн - Віденська, а після Першої світової війни - Версальсько-Вашингтонська. Пригадайте з попередніх класів особливості перелічених систем, виділивши їхні характерні риси.

Основу нової системи міжнародних відносин заклала під час своїх зустрічей в Тегерані (28 листопада - 1 грудня 1943), у Ялті (4-11 лютого 1945) та Потсдамі (17 липня - 2 серпня 1945) "велика трійка" - лідери Великої Британії, Совєтського Союзу та США. Союзники вибудували нову систему міждержавних відносин - Ялтинсько-Потсдамську, яка базувалася не на міжнародних угодах, а на компромісах і таємних домовленостях. Отже, не міжнародне право було основним регулятором міждержавних відносин, а військова та економічна перевага певної сторони в конкретний час.

Попри свою хиткість, Ялтинсько-Потсдамська система все ж сприяла утриманню достатньо тривалого мирного періоду в європейській історії. Проте ця система не була європоцентричною, оскільки її основними гравці - США і Совєтський Союз - держави з різною політичною культурою і господарськими механізмами функціонування. Тому прийнято говорити про біполярний (двополюсний) характер Ялтинсько-Потсдамської системи міжнародних відносин. Ці полюси стали центрами притягання для інших країн, які поринули в тривале протистояння. Це протистояння було комплексним, призвело до творення антагоністичних військово-політичних блоків, про які йтиметься далі, й виражалося в різних сферах людського життя - політичній, економічній, культурній, спортивній. Зрештою, відбувся поділ сфер впливу між "вільним світом" і "соціалістичним табором". Причому це територіальне розмежування інколи розділяло цілі народи, як це трапилося у випадку з Німеччиною та Кореєю. Конфронтаційний характер співжиття і балансування на межі реальної війни з погрозами застосовування ядерної зброї чергувався з короткими періодами "розрядки", наприклад, після смерті Й. Сталіна. 29 серпня 1949 р. Совєтський Союз успішно випробував атомну бомбу, поклавши край американській монополії в цій сфері. Урівноважувати ситуацію в світі й не допустити глобального конфлікту була покликана Організація Об'єднаних Націй (створена в 1945 році як стрижневий механізм нової системи міжнародних відносин).

Ялтинсько-Потсдамська система міжнародних відносин проіснувала трохи більше пів століття.
Представник Сполучених Штатів підписує Статут ООН, 26 червня 1945 року Делегація Української Совєтської Соціалістичної Республіки на установчій конференції ООН у Сан-Франциско, 1945 рік В. Черчилль, Ф. Рузвельт, Й. Сталін під час Ялтинської конференції, фрагмент світлини з колекції військ зв'язку в Національному архіві США, лютий 1945 року В. Черчилль, Г. Трумен, Й. Сталін перед зустріччю на Потсдамській конференції, 25 липня 1945 року Міркуємо і діємо! 1. Назвіть чотири системи міжнародних відносин, які діяли впродовж XVII-XX століть. 2. Пригадайте, хто з лідерів Великої Британії, США та СССР належав до "великої трійки". 3. Поясніть, у чому, на вашу думку, полягає біполярний характер Ялтинсько-Постдамської системи міжнародних відносин. 4. Ознайомтеся з легендою мапи "Європа після Другої світової війни". Звертайтеся до цієї мапи, працюючи з наступними темами. 1-2. 2. Якими були територіальні зміни у світі за підсумками Другої світової війни?
На конференціях "великої трійки" в Тегерані, Ялті та Потсдамі вдалося погодити післявоєнні територіальні зміни. Стабілізація повоєнних кордонів тривала кілька років, а де-юре вони були визнані лише 1975 р. в результаті підписання Заключного акта з безпеки і співробітництва у Європі. Завоювання держав Осі Рим-Берлін-Токіо були анульовані, незалежність окупованих ними країн відновлена. Італія та Японія позбулися своїх колоній (Німеччина втратила свої колонії ще після Першої світової війни). Німеччину й Австрію союзники поділили на чотири зони окупації - американську, англійську, совєтську і французьку (на сектори були поділені й їхні столиці - Берлін та Відень).

Країни Балтії (Естонія, Латвія та Литва) стали єдиними членами Ліги Націй, чию незалежність не відновили після війни. Їхнє входження до складу Совєтського Союзу (по суті, окупація) не визнавалось західними країнами, зокрема США. Совєтськими залишились території Західної України та Західної Білорусі, над якими Москва встановила свій контроль у змові з нацистською Німеччиною на початку Другої світової війни. Крім цього, у складі Совєтського Союзу залишалася Північна Буковина й Бессарабія, а 1945 р. до СССР було приєднане українське Закарпаття. Водночас до Совєтського Союзу відійшла північна частина Східної Пруссії з містом Кьонігсберґ (в російській інтерпретації Калінінград) і портом Піллау (Балтійськ). Совєтський контроль також поширився на фінський район Петсамо (Печенга) з великими запасами нікелю. Японія втратила Курильські острови і південну частину Сахаліну на користь Совєтського Союзу, чиї війська наприкінці війни окупували ці території. Під час підписання Сан-Франциського мирного договору 1951 р. із союзниками Японія відмовилася від цих територій, однак не визнала радянського суверенітету над ними. Загалом, совєтські територіальні надбання після війни були чи не найбільшими (майже 700 тис. км ²).

Суттєвих територіальних змін зазнала Польща. На Ялтинській конференції Велика Британія, Совєтський Союз і Сполучені Штати домовились відсунути східний кордон Польщі на захід, приблизно вздовж "лінії Керзона" (пригадайте, що це за лінія?). Так Польщі був переданий район українського Перемишля, а цей факт руйнує міф про Сталіна як "об'єднувача всіх українських земель" (пригадайте, які ще українські землі залишались поза межами тодішньої Української РСР?). Оскільки такі зміни передбачали значну втрату територій для Польщі, союзники погодилися компенсувати відновлену Польську державу переміщенням її західного кордону далі на захід по річках Одер-Нейсе за рахунок німецьких земель (Східна Померанія). Відтак Польща отримала повноцінний вихід до Балтійського моря.

10 лютого 1947 р. переможці (Велика Британія, СССР, Франція та США) підписали Паризькі мирні договори з п'ятьма країнами - Італією, Угорщиною, Румунією, Болгарією та Фінляндією, які в роки війни виступили на боці нацистської Німеччини. Договори передбачали роззброєння, територіальні зміни, військові репарації, покарання військових злочинців. Найбільших територіальних втрат зазнала Італія, котра поступилася на користь Югославії низкою островів в Адріатичному морі, частиною Істрії, портом Фіуме (Рієка), анклавом Задар в Далмації, більшою частиною Словенського Примор'я; на користь Греції - островами Додеканес; на користь Франції - окремими альпійськими територіями. Кордони Угорщини були відновлені в межах 1937 р. Болгарія була змушена повернути Вардарську Македонію - Югославії, Східну Македонію і Фракію - Греції, проте отримала від Румунії Південну Добруджу.

Післявоєнні територіальні зміни були суперечливими, оскільки призвели до вимушеної міґрації мільйонів людей і переміщення етнічних меншин.
Міркуємо і діємо! 1. Зіставте інформацію мапи "Європа після Другої світової війни" та "Карти Центрально-Східної Європи на 1937 рік" Дмитра Вортмана з сайту "LIKБEЗ: історичний фронт" (http://likbez.org.ua/wp-content/uploads/2014/12/14.-CEE_1937.jpg), узагальніть перелік територіальних змін у Європі за допомогою тесту підпараграфа 1.2. 2. Назвіть міжнародні договори, які врегульовували територіальні зміни в Європі та Азії після Другої світової війни. 3. Чому, на вашу думку, юридичне визнання повоєнних кордонів відбулося аж через 30 років після завершення Другої світової війни? 1-2. 3. Як виникла і які завдання покликана вирішувати Організація Об'єднаних Націй?
Незважаючи на низьку ефективність Ліги Націй під час вирішення міждержавних конфліктів у 1920-1930-х роках, "велика трійка" погодилася створити нову глобальну організацію, покликану дбати про підтримку миру і міжнародної безпеки. Цю ідею вперше сформулювали під час підписання Атлантичної хартії в серпні 1941 р. президент США Франклін Рузвельт і британський прем'єр-міністр Вінстон Черчилль. Назву "Об'єднані Нації" спершу використовували для окреслення країн, які згуртувалися проти нацистської Німеччини та її союзників. Про загальну мету, структуру та функції нової всесвітньої організації союзники домовилися на Тегеранській конференції, а пізніше - на зустрічі в Думбартон-Оксі (США). Нарешті, на Ялтинській конференції в лютому 1945 р., Рузвельт, Черчилль і Сталін заклали основу статутних положень Організації Об'єднаних Націй (ООН) та досягли попередньої домовленості про кількість радянських республік у ній. Народний комісар закордонних справ Совєтського Союзу В'ячеслав Молотов просував ідею прийняття до ООН всіх шістнадцяти совєтських республік. Проте їхній реальний суверенітет був сумнівним і не більшим за права й можливості американських штатів. Коли цю ідею не схвалили союзники, Молотов запропонував, щоби членами ООН стали три совєтські республіки - Україна, Білорусь і Литва як такі, що зазнали найбільших руйнувань і втрат під час війни. Фігурування Литовської ССР у цьому списку було спробою легітимації її окупації в 1940 р. Однак ця спроба не вдалася. Натомість Білоруська й Українська ССР стали членами-засновницями ООН.
Прапор та герб Організації Об'єднаних Націй
Конференція п'ятдесяти країн у Сан-Франциско, яка почала працювати 25 квітня 1945 р., підготувала остаточний варіант Статуту ООН. 26 червня 1945 року його одноголосно схвалили, а з 24 жовтня 1945 р. Статут ООН набув чинності після його ратифікації постійними членами Ради Безпеки ООН. Мета Організації була задекларована таким чином: "Підтримувати міжнародний мир та безпеку і з цією метою вживати ефективних колективних заходів для запобігання та усунення загрози миру й придушення актів агресії або інших порушень миру і проводити мирними засобами, відповідно до принципів справедливості та міжнародного права, залагоджування або розв'язання міжнародних конфліктів або ситуацій, що можуть призвести до порушення миру". Стаття 2-га Статуту містила основні принципи діяльності ООН, зокрема суверенної рівності всіх членів ООН та вирішення суперечок мирним шляхом. Головними органами Організації визначено Генеральну Асамблею, Раду Безпеки, Економічну й Соціальну Раду, Раду з Опіки, Міжнародний Суд і Секретаріат. Генеральна Асамблея, на яку покладали дорадчі, наглядові та виборні функції, стала єдиним органом ООН, у якому були представлені всі країни-члени ООН. Головну відповідальність за підтримання міжнародного миру та безпеки Статут ООН поклав на Раду Безпеки. Спочатку вона складалася з 11-ти членів - п'яти постійних (Китайська Республіка, Франція, Совєтський Союз, Велика Британія та США) з правом вето будь-яких рішень і шести непостійних членів, які обиралися Генеральною Асамблеєю на дворічний термін. Поправка до Статуту ООН 1965 р. збільшила членство Ради Безпеки до 15, розширивши до десяти кількість непостійних членів.

У рамках ООН були започатковані спеціалізовані автономні установи, які щорічно звітують перед Економічною й Соціальною Радою. До них належать Міжнародна організація праці (МОП), Продовольча та сільськогосподарська організація Об'єднаних Націй, Організація Об'єднаних Націй з питань освіти, науки та культури (ЮНЕСКО; створена 1945 р.) та Всесвітня організація охорони здоров'я (ВООЗ). Найпотужнішими спеціалізованими установами ООН є створені 1945 р. Світовий банк і Міжнародний валютний фонд (МВФ).
Міркуємо і діємо! 1. Коли і де було створено Організацію Об'єднаних Націй? 2. У якому робочому органі ООН представлені всі країни, які є її учасницями? 3. Назвіть найбільші міжнародні організації, які діють в рамках ООН. 1-2. 4. Чому і як зросла увага міжнародної спільноти до прав людини?
Масові та систематичні порушення прав людини, скоєні під час Другої світової війни, зокрема геноцид євреїв та ромів, сприяли усвідомленню фундаментальної значущості дотримання цих прав для збереження миру і справедливості. Таке розуміння знайшло свій вияв у Статуті ООН, де засновники цієї міжнародної організації заявили про намір "знову утвердити віру в основні права людини". Укладачі Статуту ООН прагнули підкреслити взаємозв'язок між запобіганням війні та основними правами людини. Із цією метою вони ініціювали підготовку спеціального міжнародного документа. Проте розбіжності щодо трактування багатьох моментів (етичних, ідеологічних і т.п.) зрештою призвели до відмови від розробки міжнародного Білля про права. Укладачі Статуту ООН обмежились необов'язковою декларацією прав людини. Особливу роль у підготовці документа відіграли канадський правник Джон Гамфрі й американська громадська діячка, удова президента Ф. Рузвельта - Елеонора Рузвельт, котру називають "матір'ю" "Загальної декларації прав людини".
Елеонора Рузвельт тримає плакат із "Загальною декларацією прав людини", 1949 рік
9 грудня 1948 р. Генеральна Асамблея ООН ухвалила "Конвенцію із запобігання злочинам геноциду", серед творців якої був випускник Львівського університету, правник Рафаель Лемкін. Під визначення геноциду потрапили дії, вчинені з наміром знищити, цілком або частково, певну національну, етнічну, расову чи релігійну групу. А вже наступного дня, 10 грудня 1948 р., Генеральна Асамблея ООН ухвалила "Загальну декларацію прав людини" - фундаментальний документ міжнародного права. День ухвалення Загальної декларації став Днем прав людини. Країн, які б голосували проти, не виявилося, але Білоруська ССР, Південно-Африканський Союз, Польща, Саудівська Аравія, Совєтський Союз, Українська ССР, Чехословаччина і Югославія - утрималися при голосуванні.
Рафаель Лемкін (1900-1959), автор і дата світлини невідомі
Головні принципи "Загальної декларації прав людини" - це повага до людської гідності та рівності. Декларація складається з тридцяти статей, які містять вичерпний перелік ключових громадянських, політичних, економічних, соціальних і культурних прав. Зокрема, документ передбачив права людини на життя, свободу, особисту безпеку, рівність, освіту, володіння майном, мирні збори та об'єднання, шлюб і сім'ю, участь у вільних виборах; свободу від дискримінації, рабства, катувань, довільного арешту і вигнання, втручання в особисте життя, домашні справи та листування та ін.

Через ідеологічні розбіжності ухвалити єдиний зобов'язуючий документ у сфері прав людини не вдалося і пізніше. Щобільше, звичним стало розглядати громадянські та політичні права незалежно від економічних, соціальних і культурних прав, хоча такий підхід суперечить букві і духу Загальної декларації. Після тривалих дискусій у 1966 р. Генеральна Асамблея ООН ухвалила два окремих документи - Міжнародний пакт про громадянські та політичні права та Міжнародний пакт про економічні, соціальні та культурні права. Згодом ООН ухвалила кілька десятків документів, покликаних гарантувати права різних категорій людей (Міжнародна конвенція про ліквідацію всіх форм расової дискримінації, Конвенція про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок, Конвенція про права дитини). Відтак повага до прав людини стала важливою ознакою демократичних держав.
Міркуємо і діємо! 1. Чим, на вашу думку, різняться такі типи міжнародних документів, як "білль" і "декларація". 2. Чому Елеонору Рузвельт називають "матір'ю" "Загальної декларації прав людини", а Рафаеля Лемкіна - творцем терміну "геноцид"? 3. Поміркуйте, чому саме зазначені в тексті країни не підтримали Загальної декларації прав людини? Мовою оригіналу Уривок із книжки Сергія Плохія "Ялта. Ціна миру", переклад з англійської. Харків: КСД, 2019. С. 201-202.: "Спантеличений Рузвельт запитав, чи Молотов має на увазі, що республіки слід зробити членами Генеральної Асамблеї Молотов підтвердив... "Було б правильно, якби три або принаймні дві з радянських республік знайшли гідне місце серед членів Асамблеї. Вони заслужили це місце завдяки своїм жертвам та зусиллям під час війни"... Радянці вважали, що залишаться в абсолютній меншості, а то й будуть відсунуті на марґінеси і в Раді Безпеки, і в Генеральній Асамблеї, якщо не зможуть забезпечити додаткові голоси. Британія та її домініони мали отримати шість голосів. Американці наполягали на включенні "асоційованих держав" - країн Латинської Америки, а також Ірландії та Єгипту, які уникали формального оголошення війни проти Німеччини чи Японії, але загалом сприяли діяльності союзників... Сполучені Штати могли почуватися безпечно, не порушуючи принципу "одна держава - один голос". Радянці не мали таких можливостей...".
Запитання: Що спонукало совєтську сторону домагатись додаткових голосів у Генеральній Асамблеї ООН? Поміркуйте, чому Велика Британія та США підтримали входження БССР і УССР до ООН?
Додаткова інформація та ілюстрації: https:/cutt.ly/PwNz9WIK Рафаель Лемкін про сталінський геноцид української нації. Корисна гра: Перевірте себе
1. Складіть запитання до тексту параграфа, починаючи кожне такими словами: Коли ____? Що ____? Хто ____? Де ____? Звідки можемо дізнатися про ____? Чому ____? Як ____? Який результат ____? Які наслідки ____? Запропонуйте свої запитання в класі. 2. Поясніть, як ви розумієте поняття "система міжнародних відносин". 3. А. У зошиті складіть опорну схему, де відобразіть хронологію ухвалення важливих міжнародних документів повоєнного десятиліття. Б. Розкажіть про мотиви, якими керувався Совєтський Союз, домагаючись представництва в ООН усіх совєтських республік. 4. Проаналізуйте територіальні зміни в Європі та світі після Другої світової війни. 5. Зіставте й порівняйте характерні риси Версальської та Ялтинсько-Потсдамської систем міжнародних відносин. 6. Визначте слабкі, на вашу думку, місця Ялтинсько-Потсдамської системи міжнародних відносин. Обґрунтуйте свої міркування.

﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Становлення повоєнного світопорядку - Всесвітня історія. Рівень стандарту. 11 клас. Васильків

# data[].attributes.attachment_link.description
Становлення повоєнного світопорядку - Облаштування повоєнного світу - Всесвітня історія - Рівень стандарту - 11 клас - Васильків І. Д. - НУШ - Нова українська школа - Підручник - 2024

# data[].attributes.headline
Закріплення вивченого

# data[].attributes.subject
Закріплення вивченого

# data[].attributes.body
Виконати онлайн - вправу ( 8 б)

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Wordwall - Створюйте кращі уроки швидше

# data[].attributes.attachment_link.title
Риси Ялтинсько-Потсдамської системи міжнародних відносин. Організація Об'єднаних Націй, Україна - співзасновниця ООН.

# data[].attributes.attachment_link.description
Відповідники - Перетягніть усі ключові слова до їх визначень.

# data[].attributes.headline
Перевірка домашнього завдання

# data[].attributes.subject
Перевірка домашнього завдання

# data[].attributes.body
Розставте події в хронологічній послідовності.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
iра васильків

# data[].attributes.attachment_link.title
Р1. § 1–2. Становлення повоєнного  світопорядку. Послідовність. -11кл.

# data[].attributes.attachment_link.description
Розташуйте події у правильній послідовності

# data[].attributes.headline
Вивчення нового матеріалу

# data[].attributes.subject
Вивчення нового матеріалу

# data[].attributes.body
Перегляньте відео

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Всеукраїнська школа онлайн

# data[].attributes.attachment_link.title
11 клас. Всесвітня історія. Холодна війна

# data[].attributes.headline
Або прослухати

# data[].attributes.subject
Або прослухати

# data[].attributes.headline
Або прочитайте параграф  3 -4 , п.1 -2

# data[].attributes.subject
Або прочитайте параграф  3 -4 , п.1 -2

# data[].attributes.body
Дати відповіді на запитання письмово:( 4 б)

1.Яку вигоду для Москви давало встановлення контролю над країнами Центрально-Східної Європи, на теренах яких залишалися війська СССР? 2. Як Совєтський Союз забезпечував прихід до влади комуністів на підконтрольних територіях? 3.Чому союзники приділяли значну увагу стабілізації економіки на теренах окупованої Німеччини? 4. Що викликало занепокоєння советів, призвівши до блокади ними Західного Берліна? Яким способом західні союзники допомогли берлінцям вижити під час блокади?

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Цей контент створено завдяки Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Початок «холодної війни» й формування біполярного світу - Всесвітня історія. Рівень стандарту. 11 клас. Васильків

# data[].attributes.attachment_link.description
Початок «холодної війни» й формування біполярного світу - Облаштування повоєнного світу - Всесвітня історія - Рівень стандарту - 11 клас - Васильків І. Д. - НУШ - Нова українська школа - Підручник - 2024

# data[].attributes.headline
Вивчення нового матеріалу

# data[].attributes.subject
Вивчення нового матеріалу

# data[].attributes.headline
Робота з підручником

# data[].attributes.subject
Робота з підручником

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Цей контент створено завдяки Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Регіональні конфлікти «холодної війни» - Всесвітня історія. Рівень стандарту. 11 клас. Васильків

# data[].attributes.attachment_link.description
Регіональні конфлікти «холодної війни» - Облаштування повоєнного світу - Всесвітня історія - Рівень стандарту - 11 клас - Васильків І. Д. - НУШ - Нова українська школа - Підручник - 2024

# data[].attributes.headline
Систематизація матеріалу

# data[].attributes.subject
Систематизація матеріалу

# data[].attributes.body
Після перегляду презентації, опрацювання матеріалу в підручнику . систематизуйте матеріал у вигляді ментальної карти за зразком. ( 8 б)

# data[].attributes.attachment_link.title
Регіональні конфлікти

# data[].attributes.headline
Закріплення вивченого

# data[].attributes.subject
Закріплення вивченого

# data[].attributes.body
Виконати онлайн - вправу ( 4 б)

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Wordwall - Створюйте кращі уроки швидше

# data[].attributes.attachment_link.title
Регіональні конфлікти ”Холодної війни”

# data[].attributes.attachment_link.description
Сортування за групами - Перетягніть кожний з елементів у правильну групу.

# data[].attributes.headline
В'єтнамська війна(Віталій петрушко)

# data[].attributes.subject
В'єтнамська війна(Віталій петрушко)

# data[].attributes.body
Ще одним великим регіональним протистоянням періоду «холодної війни» стала війна у В’єтнамі - бідній південноазійській країні. Це був тривалий конфлікт (1954-1975) між комуністичним урядом Північного В’єтнаму (за підтримки Совєтського Союзу і КНР) та Південним В’єтнамом (за допомогою США, Південної Кореї, Австралії, Нової Зеландії). В основі протистояння було бажання Північного В’єтнаму об’єднати всю країну під єдиним комуністичним правлінням за совєтським чи китайським зразком. Комуністичні сили на півночі під проводом Хо Ши Міна в 1954 р. поклали край французькому колоніальному правлінню (Перша індокитайська війна 1945-1954 рр.). Відтак були підписані угоди, що розділили країну на комуністичну північ і проамериканський південь, між якими по 17-ій паралелі пролягала демілітаризована зона. Невдовзі комуністи розпочали партизанську війну на півдні країни зусиллями організації В’єтконг (Друга індокитайська війна 1954-1975). Керівництво США побоювалося стрімкого поширення комунізму за «при16нципом доміно» в Азії, вважаючи, що якщо комунізм переможе в одній країні, то пошириться й на сусідні території.

Конгрес США 7 серпня 1964 р. ухвалив Тонкінську резолюцію, що надала президенту, демократу Ліндону Джонсону, повноваження у застосуванні військової сили для припинення постійних нападів північно-в’єтнамських загонів на американські війська в Індокитаї. Військові радники США ще й раніше були присутні в регіоні, а від 1965 р. американська армія розпочала відкриту інтервенцію (до пів мільйона солдатів у розпал війни). Розпочався американський етап війни у В’єтнамі (1965-1973). Це одна з найтриваліших воєн в історії США. Тим часом Совєтський Союз і Китай перекидали на Північ зброю, боєприпаси та спрямовували радників. Вартість військової кампанії США у В’єтнамі була величезною: загальні витрати на війну склали бл. 686 млрд дол. (у нинішньому еквіваленті — понад 950 млрд дол.). Людські втрати у війні виявилися занадто відчутними для Сполучених Штатів (офіційно понад 58 тис. чол.). Війна ставала все більше непопулярною в Сполучених Штатах, розгорнувся антивоєнний рух, поширився «в’єтнамський синдром» — посттравматичний стресовий розлад, викликаний пережитим на війні (бл. 20 тис. ветеранів вчинили самогубство). Активна фаза В’єтнамської війни тривала до 1969 р., коли адміністрація новообраного президента, республіканця Річарда Ніксона, започаткувала політику «в’єтнамізації», покликану передати відповідальність південно-в’єтнамським військам. Зважаючи на відсутність суспільної підтримки і реальних здобутків американської армії, президент Річард Ніксон оголосив про виведення військ з В’єтнаму. 27 січня 1973 р. було підписано Паризьку мирну угоду, відповідно до якої американські війська покинули територію Південного В’єтнаму.

# data[].attributes.headline
Вивчення нового  матеріалу

# data[].attributes.subject
Вивчення нового  матеріалу

# data[].attributes.body
Опрацювати параграф 6 - 7, п. 1 -3.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Всесвітня історія. Рівень стандарту. 11 клас. Васильків
Назвіть:
- час рейганоміки і тетчеризму, падіння авторитарних режимів у Греції, Португалії та Іспанії, виступів афроамериканців за громадянські права у Сполучених Штатах Америки (США); "червоного травня" у Франції; утворення Європейського Союзу (ЄС).
Поясніть:
- поняття: "брексіт", "економічне диво", "маккартизм", "науково-технічна революція" ("НТР"), "неоконсерватизм", "неолібералізм", "рейганоміка", "соціальне ринкове господарство", "тетчеризм";

- основні тенденції розвитку політичних систем держав Заходу;

- причини утвердження США як провідної держави "вільного світу";

- значення об'єднання Німеччини й утворення (ЄС);

- внесок української діаспори в НТР.
Зробіть:
- установіть синхронність подій, пов'язаних з утвердженням у Західній Європі ліберальної демократії та соціальної ринкової економіки;

- використайте мапу як джерело інформації про процеси економічної інтеграції Західної Європи;

- схарактеризуйте шведську соціальну модель, процеси зміцнення демократії на Заході; етнонаціональні проблеми Заходу та оцініть шанси на їх розв'язання;

- визначте особливості "економічного дива" у Федеративній Республіці Німеччині (ФРН) та Італії; причини та наслідки руху афроамериканців за громадянські права, боротьби за права меншин у державах Заходу; причини та ознаки кризових явищ в ЄС, роль США та ЄС в сучасних міжнародних відносинах;

- висловіть обґрунтовані судження про громадсько-політичну діяльність Анґели Меркель, Бориса Джонсона, Джозефа Байдена, Джона Кеннеді, Конрада Аденayера, Марґарет Тетчер, Мартіна Лютера Кінґа, П'єра Трюдо, Рональда Рейґана, Франсуа Міттерана, Шарля де Ґолля.
Підготуйте матеріали для навчального проєкту:
* Українська діаспора в Америці та в Європі.
Здійсніть дослідження для написання есе:
* Яким має бути сучасний політичний лідер?
Підготуйте матеріали для практичних занять:
* Процеси демократизації в країнах Західної Європи і Америки у другій половині XX - початку XXI ст.: причини, специфіка і наслідки.

* Молодіжна контркультура: вплив на формування постіндустріального світу.
Узагальнення-1
"Поняття-визначення"
Узагальнення-2
"Дати-події"
Узагальнення-3
"Події-послідовність"
Чи знаєте ви, що... ... етнічні землі басків, найстарішого населення Піренейського півострова, розділені кордонами Іспанії та Франції; ... дебати про повний суверенітет Шотландії активізувалися після відкриття в 1970-х роках нафтових родовищ в Північному морі біля берегів Шотландії. Терміни та поняття, які варто знати й розуміти Маккартизм - кампанія з протидії комуністичному проникненню в державні інституції США та виявлення совєтських шпигунів; у широкому розумінні - політично мотивовані звинувачення в нелояльності, державній зраді. 6-7. 1. У чому виявилося зміцнення демократії та громадянського суспільства на Заході?
Демократія - політичний лад, що ґрунтується на визнанні принципів народовладдя, свободи і рівноправ'я громадян. Порівняно з будь-якою іншою можливою альтернативою (авторитаризм, тоталітаризм), демократична держава мала декілька переваг: гарантувала громадянам права і свободи, сприяла розвитку особистості і, як правило, була економічно розвиненішою. Якщо до війни головним критерієм демократії вважались періодичні вибори і конституція, то після 1945 р. - не лише вони, а й реальне виконання декларованих прав людини. Загалом, перелік прав людини значно розширювався, зокрема для жінок (наприклад, у Франції та Італії вони отримали виборчі права). Постала правова держава - держава, для якої притаманний максимальний політично-правовий захист законних інтересів, честі і гідності особистості. Почали виникати неурядові правозахисні організації, на зразок "Міжнародної амністії" ("Amnesty International", 1961 р.), покликані провадити просвітницьку роботу і допомагати тим, чиї права порушувались.

Після Другої світової війни в країнах Західної Європи і Північної Америки усталилася ліберальна демократія - форма демократи, за якої влада уряду обмежена, а свобода та права особи всебічно захищені. Уряди в країнах з ліберальною демократією працювали в рамках конституційного порядку, заснованого на верховенстві права та демократичних цінностях. Попри внутрішні відмінності, парламентська демократія стала стандартною моделлю політичної організації на Заході. Ліберальні демократії були повною протилежністю "народним демократіям" - комуністичним режимам Східної Європи. На демократичний шлях розвитку на Заході відразу після війни стали колишні тоталітарні держави - Західна Німеччина та Італія, а в другій половині 1970-х - колись авторитарні Португалія та Іспанія. Ліберально-демократична система управління сприяла економічному зростанню і політичній стабільності. В умовах "холодної війни" провідною державою "вільного світу" стали США, які намагались поширювати демократизацію і не допустити просування комунізму.

Зміцнення демократії відбувалося одночасно з утвердженням принципів громадянського суспільства - саморегульованої спільноти вільних, рівних, економічно незалежних людей, які вступають у недержавні об'єднання з метою захисту своїх законних інтересів і досягнення поставлених цілей. Громадянському суспільству притаманні такі особливості: 1) наявність дієвих неурядових організацій; 2) незалежність цих організацій від державної влади; 3) почуття громадянської відповідальності та активність в обстоюванні своїх прав. Певний вплив на формування громадянського суспільства на Заході справило розчарування в діяльності політичних партій та посилення ролі засобів масової інформації. Громадські організації контролювали державну владу на всіх рівнях, брали на себе частину проблем, які не могли розв'язати державні органи влади.
Міркуємо і діємо! 1. Сформулюйте переваги демократичного суспільства. 2. Як, на вашу думку, узгоджуються поняття "вільний світ" і "ліберальна демократія"? 3. Чому утвердження демократії супроводжується зміцненням громадянського суспільства? Поясніть свої міркування. 6-7. 2. Чим характеризувалося політичне життя у країнах Заходу?
На політичне життя Заходу визначальний відбиток наклали післявоєнні реалії. Нацистська та фашистська партії зійшли з політичної арени, тоді як заборонені в період тоталітарних режимів політичні сили відновили свою діяльність. Ті політики, котрі співпрацювали з окупантами, втратили підтримку і канули в небуття, або ж в рамках денацифікації опинились на лаві підсудних (Італія, Франція, Норвегія). І хоч з часом фіксуємо спроби відродження неонацистських та неофашистських рухів, їхні суспільні впливи були мінімальними. Натомість у перші повоєнні роки загрозливого для західних демократій поширення набув комунізм (Франція, Італія). Нерідко комуністів сприймали як "п'яту колону", що діє в інтересах Совєтського Союзу. Про "червону загрозу" заговорили навіть у США, де зародився маккартизм - кампанія з протидії проникненню комуністів і совєтських шпигунів у державні інституції (1950-1954). Сенатор від штату Вісконсін Джозеф Маккарті 9 лютого 1950 р. заявив, що 57 комуністів проникли в Державний департамент.

Пошуки та викриття комуністів в органах державної влади зробили Дж. Маккарті популярною фігурою в американському політичному житті. Після переобрання в Сенат в 1952 р. він отримав посаду голови постійного підкомітету з розслідувань й ініціював серію публічних слухань. Невдовзі звинувачення з боку Маккарті ставали все більше голослівними й зачіпали навіть армію. Відтак у 1954 р. Сенат засудив діяльність Дж. Маккарті. Похідний від його прізвища термін став означати не тільки боротьбу з "червоною загрозою", але й наклеп з використанням невибіркових і непідтверджених звинувачень.
Джо Маккарті на слуханнях у справі Маккарті-Армі, 9 червня 1954 року
Палітра політичних сил у країнах Заходу вирізнялася розмаїттям. Проте орієнтація на представництво загальнонаціональних інтересів призвела до загального зрушення в бік центру. Відбулися зміни і в політичній культурі, унаслідок чого наголос з конфронтації змістився на діалог і співпрацю. Усі ці зміни спричинили т.зв. "золотий вік" політичних партій (1950-1960-ті рр.). Перехід влади від однієї партії до іншої став менш болючим. В окремих західних країнах залишалась двопартійна система - ситуація, коли в політичному житті почергово домінують дві партії: у США - демократична і республіканська, Канаді - ліберальна і прогресивно-консервативна, Великій Британії - консервативна і лейбористська. Однак існували країни, як наприклад Італія, де партійна система була строкатою і геть нестабільною.

"Золотий вік" партій змінився кризою, передусім занепадом політичних ідеологій. Багато партій відійшли від сповідування певних ідеологічних принципів (деідеологізація партій), поєднуючи у своїх програмах найрізноманітніші ідеї - ліберальні, консервативні, соціал-демократичні. Популярним став рух зелених, представники якого боролися проти забруднення довкілля, децентралізацію і демократизацію суспільного життя. Водночас сформувався новий тип лібералізму - неолібералізм, що ставив завдання уникати крайнощів соціалізму та капіталізму, захищати демократичні досягнення модерної епохи.

Та, якщо в Західній Європі спостерігаємо занепад ліберальних партій, то в Північній Америці у 1960-х роках настала справжня "ліберальна ера", пов'язана з діяльністю адміністрацій президентів Джона Кеннеді і Ліндона Джонсона у США та прем'єр-міністрів Лестера Пірсона і П'єра Трюдо в Канаді. Проте в 1980-х рр. настав черговий етап кризи лібералізму, у результаті чого до влади в багатьох країнах Заходу прийшли неоконсерватори (США, Канада, Велика Британія). Неоконсерватори, на зразок президента Рональда Рейґана (1981-1989) у США, Марґарет Тетчер (1979-1990) у Великій Британії, Гельмута Коля (1982-1998) та Анґели Меркель (2005-2021) у ФРН, виступали за вільну ринкову економіку з мінімальними податками, обмеження державних програм соціального забезпечення та повагу до традиційних суспільних інститутів, таких як релігія чи сім'я. Докладніше про діяльність політиків неоліберального та неоконсервативного напрямків йтиметься в наступному параграфі.
Президент Джон Ф. Кеннеді, 11 липня 1963 року П'єр Трюдо і його син, Джастін Трюдо, 8 листопада 1982 року Президент Рональд Рейґан, 1981 рік
Виразниками консервативних тенденцій виступали також християнсько-демократичні партії, що успішно діяли в Австрії, Італії, ФРН. Повоєнна соціал-демократія зробила наголос на обстоюванні соціальної справедливості, націоналізації стратегічно важливих підприємств, помірному державному втручанні в економіку. Особливо міцними позиції соціал-демократів фіксуємо в країнах Скандинавії, Австрії, ФРН, Великій Британії (Лейбористська партія), Франції (Соціалістична партія) та Нідерландах (Партія праці). Після розпаду Совєтського Союзу багато симпатиків комунізму переметнулися на бік соціал-демократів, оскільки комуністичні партії у світі втратили щедрі надходження з Москви і фактично припинили своє існування.
Королева Єлизавета II і Прем'єр-міністр Марґарет Тетчер, 1978 рік Держсекретар США Кондоліза Райс (зліва) і канцлер Німеччини Анґела Меркель (справа), Берлін, 2005 рік Міркуємо і діємо! 1. Як розгорталася кампанія боротьби з "червоною загрозою" в США? 2. Що називають "золотим віком" політичних партій? 3. Визначте ключові риси неолібералізму танеоконсерватизму. Хто з відомих діячів став уособленням цих політичних течій? 6-7. 3. Як себе проявляв і до чого призводив етнонаціоналізм (на прикладі проблем Квебеку, Ольстеру, Країни басків)?
З-поміж чинників, які впливали на суспільно-політичний розвиток низки країн Заходу, помітне місце посідали рухи за національне самовизначення. Вони часто ґрунтувалися на етнонаціоналізмі - націоналізмі, що фокусувався на "органічній єдності" людей, котрі творять спільноту на основі походження, мови, релігії, традицій, історії. Етнонаціоналістичні рухи у Квебеку (Канада), Ольстері (Велика Британія), Країні басків (Іспанія) поставили під загрозу територіальну цілісність цих держав.

Суть проблеми Квебеку полягала в намаганні частини франкомовних жителів цієї найбільшої канадської провінції досягти такого статусу, який би дозволив зберегти національну ідентичність квебекців. До загострення проблеми на початку 1960-х років призвели нехтування федеральною владою конституційно закріплених мовних прав франкофонів, дещо гірші економічні показники регіону порівняно з деякими іншими провінціями та світові деколонізаційні процеси. У 1960 р. в Квебеку почалася "тиха революція" - модернізація усіх сфер життя провінції, що відбувалася під гаслом "Бути господарями у себе вдома". Відтак постало питання зміни правового статусу провінції. Надання в 1969 р. французькій мові статусу офіційної поряд з англійською у всій Канаді не розв'язало проблеми. Помірковано сепаратистська Квебекська партія у 1980 р. ініціювала референдум про "асоціативний суверенітет" провінції. Ідею політичного суверенітету, але в економічному союзі з рештою канадських провінцій підтримали 40% квебекців. Частина франкофонів голосувала проти, бо вважала Канаду своєю "великою батьківщиною". Чимало зусиль для того, щоб Квебек залишився в складі Канади доклав федеральний уряд, очолюваний франкоканадцем П'єром Трюдо. Він ініціював конституційну реформу, але Конституція 1982 р. не розв'язала всіх проблем у федерально-провінційних відносинах. У 1995 р. відбувся референдум про незалежність Квебеку, на якому 49,4% мешканців висловилися на підтримку відокремлення. Прибічникам сепарації забракло трохи більше пів відсотка голосів. Цілісність країни вдалося зберегти.
Квебек на мапі Канади
Конфлікт в Ольстері (Північній Ірландії) пов'язаний з прагненням частини населення (переважно католиків) до виходу цієї адміністративно-політичної одиниці зі складу Сполученого Королівства та подальшого приєднання до Ірландської Республіки. Після проголошення незалежності Ірландії в 1949 р. Ірландська республіканська армія (ІРА) продовжила боротьбу за звільнення Північної Ірландії з-під управління Лондона. Вуличні зіткнення між католиками і протестантами, вбивства політиків, терористичні акції (зокрема з боку "оранжистів" - ірландських протестантів) фактично втягнули регіон у стан громадянської війни (1969-1974). Плани мирного врегулювання проблеми Ольстеру або відкидались ворогуючими сторонами або не задовольняли офіційний Лондон. Лише в 1998 р. було підписано компромісну "Угоду на Великодню п'ятницю", яка передбачала роззброєння ІРА, виведення з Ольстеру британського військового контингенту та формування нового уряду Північної Ірландії із залученням до нього представників партії "Шин Фейн". Ескалація конфлікту на початку 2000-х років відтермінувала надання автономії, проте в травні 2007 р. відбулося відновлення владних інституцій Ольстеру. Втім у той час загострилося і шотландське питання: 44,7% шотландців на референдумі 2014 р. висловилися за відокремлення. Цілісність Сполученого Королівства вдалося зберегти завдяки наданню більших прав Північній Ірландії, Шотландії та Вельсу.
Ольстер на мапі Ірландії
Етнополітичний конфлікт у Країні басків (Іспанія) був спричинений прагненням народу басків забезпечити свої національно-культурні права. Після скасування самоуправління Країни Басків (Еускаді) у 1939 р. в національному русі домінували радикальні політичні сили, найвідомішим представником яких стала заснована 1959 р. терористична організація ЕТА (з баск. "Країна Басків та Свобода"). Баскські радикали виступали за здобуття незалежності країни збройним шляхом, вдаючись до терактів проти представників іспанської влади, армії і поліції. У грудні 1973 р. бойовики ЕТА вбили прем'єр-міністра Іспанії Карреро Бланко. Хвиля політичного терору спричинила жорсткі репресивні заходи з боку іспанського уряду. У жовтні 1979 р. ухвалено Статут про автономію Країни Басків, схвалений басками на референдумі наступного року. У 2000-х роках відбувся перегляд методів боротьби за розширення прав автономії. Одночасно з баскським питанням загострилася ситуація навколо Каталонії - найбагатшого іспанського регіону. Каталонський референдум 2017 р. про вихід зі складу Іспанії не був визнаний ані урядом держави, ані міжнародною спільнотою.
Країна басків та Каталонія на малі Піренейського півострова Міркуємо і діємо! 1. Чим загрожує Канаді нерозв'язаність проблеми Квебеку? 2. Визначте причини загострення північноірландського та шотландського питань у Великій Британії. 3. Чого домагаються баски та каталонці від іспанського уряду? 6-7. 4. Як відбувалося падіння авторитарних режимів у Південно-Західній Європі в 1970-х рр.?
Після Другої світової війни демократія не відразу запанувала у всіх західноєвропейських країнах. У Португалії та Іспанії авторитарні режими існували ще з міжвоєнного часу, а в Греції військова диктатура узагалі була встановлена далеко по війні.

Португальський авторитарний режим був найстаршим у західній частині континенту. Повоєнні лідери держави - Антоніу де Олівейра Салазар (1932-1968) та Марселу Каетану (1968-1974) - у побудові "нової держави" намагались компенсувати економічну відсталість за рахунок колоніальних володінь в Африці. Гарантією єдності імперії слугувала жорстка авторитарна структура влади. До середини 1970-х років протиріччя всередині португальського суспільства досягли такої гостроти, що запобігти вибуху можна було лише шляхом глибоких реформ. На такий крок правляча верхівка не думала йти, що викликало зміцнення опозиції. Найактивніше про себе заявила заснована молодими офіцерами лівих поглядів організація "Рух збройних сил" ("рух капітанів"). Скориставшись невдоволенням в армійських лавах, що виникли внаслідок тривалих і неефективних колоніальних воєн в Анґолі, Мозамбіку, на Східному Тіморі, військові підрозділи 25 квітня 1974 р. зайняли найважливіші адміністративні установи в столиці країни - Лісабоні. Символом революції стали червоні гвоздики, які протестувальники вставляли у дула стрілецької зброї солдатів, котрі переходили на бік повсталих (звідси і назва - "революція гвоздик"). Авторитарний режим було повалено і влада перейшла до Хунти національного порятунку, яка проголосила демократичні свободи. Упродовж наступних двох років у Португалії точилася боротьба між прихильниками демократичного і соціалістичного шляхів розвитку держави. Після невдалого лівого експерименту, у країні було встановлено режим ліберальної демократії, остаточно закріплений за президентства Ромальйо Еаніша (1976-1986).
"Революція гвоздик", Лісабон, 25 квітня 1974 року
У Греції 21 квітня 1967 р. відбувся державний переворот, у результаті якого в країні було встановлено військову диктатуру на чолі з Георгіосом Пападопулосом ("режим полковників", яких в совєтській пресі називали "чорними полковниками"). Самі військові назвали переворот "революцією 21 квітня, покликаною вивести країну із стану хаосу і розрухи". Протягом семи років правління військових у Греції не функціонувала жодна демократична інституція, політичні партії були заборонені, арештовані опозиційні політики, у засобах масової інформації панувала цензура, спроби інакодумства жорстко придушувались. Якщо спочатку населення країни сподівалось, що "режим полковників" справді посприяє виходу Греції з хаосу, то з часом надія зникла. Обіцянка передати владу цивільним раз у раз відкладалася. Попри критику дій нової влади, опозиція довго не могла об'єднатися, позаяк особисті амбіції брали гору. Каталізатором боротьби з антидемократичним режимом стала студентська молодь, котра виявляла все більше невдоволення репресивними діями президента Г. Пападопулоса. Намагаючись реалізувати ідею приєднання Кіпру, значну частину населення якого складали греки, "режим полковників" спровокував військовий конфлікт з Туреччиною. У результаті невдалих воєнних дій грецька армія була змушена покинути острів. Провал військової операції на Кіпрі в липні 1974 р. призвів до передачі влади демократичному урядові на чолі з колишнім політичним вигнанцем Констянтіносом Караманлісом (1974-1980). Колишні керівники Греції були заарештовані і засуджені, а в країні відновлені демократичні свободи.
Лідери грецького військового перевороту 1967 року: Стиліанос Паттакос, Георгіос Пападопулос та Ніколаос Макарезос
Режим Франсиско Франко в Іспанії після Другої світової війни еволюціонував, стаючи з кожним роком усе м'якшим. Пригадайте, за яких обставин в Іспанії в 30-х рр. XX ст. було встановлено авторитаризм? Економічні успіхи країни у 1960-х рр. не привели до очікуваного національного консенсусу. Спроби Іспанії у 1971 р. приєднатися до Європейського економічного співтовариства зазнали невдачі - через антидемократичний характер влади. Аби заручитись більшою підтримкою іспанців і заразом оновити владну систему, генерал Ф. Франко вдався до відновлення в країні монархії. Улітку 1969 р. він визнав своїм наступником Хуана Карлоса Бурбона - онука Альфонса XIII, а за три тижні до своєї смерті - 30 жовтня 1975 р. передав йому владу. З того часу розпочався процес демонтажу франкістського режиму й утвердження в країні демократичних інституцій. У липні 1977 р. відбулися демократичні вибори та укладено угоду між урядом і політичними партіями, яка передбачала проведення реформ і політичне примирення ("пакти Монклоа"). Ухвалена в грудні 1978 р. конституція проголосила Іспанію парламентською монархією, правовою соціальною і демократичною державою, що будується на засадах політичного плюралізму. Королем Іспанії від 19 червня 2014 року є Феліпе VI, це наймолодший монарх у Європі.
Феліпе VI і Летиція, король і королева Іспанії, 23 червня 2014, світлина Даніеля Віргілі
Таким чином, у 1970-х рр. авторитарні режими у південно-західній Європі не витримали суспільного спротиву, випробування часом й були замінені ліберальною демократією.
Міркуємо і діємо! 1. Визначте роль військових у початку "революції гвоздик" та її перемозі. 2. Які риси семирічного правління військових у Греції дозволяють назвати "режим полковників" військовою диктатурою"? 3. Що, на вашу думку, дозволило Іспанії перейти від авторитарного режиму до демократичної правової держави за порівняно короткий термін? Мовою оригіналу Уривок із праці Самуеля Гантінгтона "Три хвилі демократизації". Демократія: Антологія. Упоряд. О. Проценко. - Київ: Смолоскип, 2005. С. 579: "Протягом п'ятнадцяти років після падіння португальської диктатури 1974 року демократичні режими змінили авторитарні майже в тридцяти країнах Європи, Азії і Латинської Америки. У деяких країнах відбулася значна лібералізація авторитарних режимів. В інших рухи на підтримку демократії здобули силу та легітимність. Цілком очевидно, що існували протистояння, бували невдалі, як наприклад, у Китаї 1989 року, але рух до демократії, здавалося, набув характеру нестримної глобальної припливної хвилі, що накочувалися від однієї перемоги до іншої. Цей демократичний приплив проявив себе спершу в Південній Європі. Через три місяці після португальського перевороту впав військовий режим, що правив у Греції з 1967 року [...]. 20 листопада 1975 року, лише за п'ять днів до того, як Еаніш розгромив марксистів-леніністів в Португалії, смерть генерала Франко поклала край його тридцятишестилітньому правлінню в Іспанії".
Запитання: Чому, на Ваш погляд, авторитарні режими не вічні? Чому демократія не перемогла у всіх країнах?
Додаткова інформація та ілюстрації: "Полювання на відьом" Корисна гра: Перевірте себе
1. Складіть запитання до тексту параграфа, починаючи кожне такими словами: Коли ____? Що ____? Хто ____? Де ____? Звідки можемо дізнатися про ____? Чому ____? Як ____? Який результат ____? Які наслідки ____? Запропонуйте свої запитання в класі. 2. Поясніть, як ви розумієте поняття "громадянське суспільство". 3. А. Укладіть словник ключових термінів параграфа. Б. Простежте за доступною сучасною політичною картою світу місця подій, згаданих у параграфі. 4. Проаналізуйте роль ентнонаціоналістичних рухів у житті Канади, Великої Британії, Іспанії. 5. Зіставте й порівняйте процеси повалення авторитарних режимів у Португалії, Греції, Іспанії. 6. Підготуйте повідомлення "Демократія та етнонаціоналізм" з прикладами демократичного, мирного, вирішення мовних, економічних та національних питань у сучасному світі.

﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Демократизація в повоєнному світі - Всесвітня історія. Рівень стандарту. 11 клас. Васильків

# data[].attributes.attachment_link.description
Демократизація в повоєнному світі - Держави Північної Америки та Західної Європи: формування постіндустріального суспільства - Всесвітня історія - Рівень стандарту - 11 клас - Васильків І. Д. - НУШ - Нова українська школа - Підручник - 2024

# data[].attributes.headline
Презентація до уроку

# data[].attributes.subject
Презентація до уроку

# data[].attributes.body
Можна використати для написання конспекту

# data[].attributes.attachment_link.title
Демократизація в повоєнному світі

# data[].attributes.headline
Робота в зошиті

# data[].attributes.subject
Робота в зошиті

# data[].attributes.body
В зошиті записати :

17 жовтня

Класна робота

Демократизація в повоєнному світі.

Записати опорний конспект ( 4 б).

Будь ласка , напишіть конспект. Тому що ви розраховуєте на проходження тестів, сподіваючись, що отримаєте 8 б. Але розрахунок їде у вигляді пропорції. Якщо в тесті 16 питань, ви відповідаєте на всі правильно, це - 8 б. Але якщо ви даєте тільки 8 правильних відповідей з 16, то розрахунок такий: 8*12/16=6 (б). Якщо не буде конспекта,то це 6 б.

# data[].attributes.attachment_link.title
завантаження (32)

# data[].attributes.headline
Закріплення вивченного

# data[].attributes.subject
Закріплення вивченного

# data[].attributes.body
Пройти тестування ( 8 б).

# data[].attributes.attachment_link.title
Урок 7. Демократизація в повоєнному світі ( частина перша)

# data[].attributes.headline
Дати відповіді на запитання

# data[].attributes.subject
Дати відповіді на запитання

# data[].attributes.body
Відповіді записати в зошит

# data[].attributes.attachment_link.title
Всесвітня історія ІІ варіант

# data[].attributes.attachment_link.title
Всесвітня історія І варіант

# data[].attributes.headline
Заповнити порівняльну таблицю

# data[].attributes.subject
Заповнити порівняльну таблицю

# data[].attributes.attachment_link.title
Практична робота 11 клас